ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.08.2026 Справа № 914/1460/26 

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг”, м. Київ,
до відповідача: Музею народної архітектури і побуту у Львові імені Климентія Шептицького (ЛЬВІВ СКАНСЕН), м. Львів,
про стягнення 25775,66 грн. заборгованості. 
Суддя Б. Яворський, 
при секретарі О. Муравець. 
За участю представників:
від позивача: О. Єфременко,
від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.
Відповідно до ст.222 ГПК України судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області через систему “Електронний суд” Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз Трейдинг” подано позов до Музею народної архітектури і побуту у Львові імені Климентія Шептицького (ЛЬВІВ СКАНСЕН) про стягнення 25775,66 грн. заборгованості за договором на постачання природного газу №12-11681/25-БО-Т від 30.10.2025, шляхом подання заяви №230 від 27.10.2025 про приєднання, з яких: 23681,62 грн основний борг, 1537,68 грн пеня, 402,59 грн інфляційні втрати та 153,77 грн 3% річних.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.05.2026 справу № 914/1460/26 передано на розгляд судді Б. Яворському.
Ухвалою суду від 25.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. Суд встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав, а також повідомив сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати у строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Ухвала про відкриття провадження у справі та прийняття справи до розгляду була надіслана засобами електронного зв`язку і отримана відповідачем 25.05.2026 17:15, докази про що знаходяться в матеріалах справи.
13.07.2026 та 15.07.2026 відповідач через систему «Електронний суд» подав заяву та письмові пояснення, у яких повідомив суд, що поставлений природний газ на суму 23681,62 грн оплачений відповідачем 28.01.2026 (платіжна інструкція №46).
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.07.2026 суд призначив розгляд справи у судовому засіданні на 04.08.2026. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. 
10.08.2026 позивач через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі, де вказав, що сума в розмірі 23681,62 грн дійсно була сплачена відповідачем, але за договором №12-12681/25-БО-Т від 24.12.2025 та була зарахована позивачем на погашення заборгованості за даним договором.
Аргументи позивача.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач за договором на постачання природного газу №12-11681/25-БО-Т від 30.10.2025 упродовж листопада-грудня 2025 року поставив відповідачу природний газ на суму 57786,82 грн., однак, оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково, залишок заборгованості складає 23681,62 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також нараховану суму пені у розмірі 1'537,68 грн, 402,59 грн інфляційних втрат та 153,77 грн 3% річних.
Аргументи відповідача. 
Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначає, що поставлений природний газ за листопад-грудень 2025 року на суму 23681,62 грн оплачений відповідачем 28.01.2026, що підтверджується копією платіжної інструкції №46 від 28.01.2026 та актом звірки розрахунків між сторонами за період 01.11.2025-21.01.2026. Відтак, на його переконання, станом на момент звернення до суду заборгованість відсутня. Заперечив також нараховані позивачем 3% річних, інфляційні втрати та пеню.
Позивач у судовому засіданні 11.08.2026 позовні вимоги щодо стягнення основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та пені підтримав, просив їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, з заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався. 
Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Таким чином, оскільки відповідача було повідомлено про дату, час і місце судових засідань на засадах відкритості та гласності судового процесу, сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні, адже відсутні підстави для відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 11.08.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
30 жовтня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (постачальник) та Музеєм народної архітектури і побуту у Львові імені Климентія Шептицького (ЛЬВІВ СКАНСЕН) (споживач) укладено договір постачання природнього газу №12-11681/25-БО-Т, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві, який є бюджетною установою/організацією відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ) (далі також - газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб (п.1.2 договору).
Відповідно до п.2.1 договору постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період, зазначений споживачем у заяві, але не раніше з дати набрання чинності цим договором відповідно до п.13.1 договору, в кількості та відповідно до розрахункових періодів та розподілу, що зазначені споживачем у заяві, за умови акцепту постачальником заяви в порядку, передбаченому пунктом 1.7 цього договору.
Підписанням заяви споживач дає згоду постачальнику на включення його до реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС (надалі - реєстр або реєстр споживачів), відповідно до вимог Кодексу ГТС, на період постачання згідно з п. 2.1 договору, за умови набрання чинності цим договором відповідно до пункту 13.1 договору (п. 2.3 договору).
Підпунктами 3.5, 3.5.1-3.5.6 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу за формою згідно з додатком №3 до договору, що є невід`ємною частиною договору. Споживач зобов?язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором(ами) ГРМ та/або оператором ГТС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС та Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує, з використанням КЕП/УЕП, електронної печатки (за наявності) та Сервісу електронного документообігу за посиланням https://vchasno.ua, та направляє споживачу підписаний уповноваженим представником постачальника акт приймання-передачі природного газу за відповідний розрахунковий період (далі також - акт) для його підписання споживачем. Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується підписати акт уповноваженим представником споживача. Після підписання сторонами актів приймання-передачі природного газу, замовлені обсяги природного газу за договором вважаються скоригованими та не потребують внесення додаткових змін до договору. Для підтвердження обсягу фактично переданого газу у відповідному розрахунковому періоді (розрахункових періодах) постачальник надає споживачу акт звірки у порядку та строки, визначені пунктом 2.6 договору. У випадку не підписання споживачем акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступною за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від споживача відповідно до підпункту 3.5.1 цього пункту, та даними щодо остаточної алокації відборів споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених в розділі 4 цього договору. 
Звірка фактично використаного (переданого, спожитого) обсягу газу за цим договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду ведеться сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС (п.3.6 договору).
Ціна природного газу за 1000 куб.м. газу з ПДВ – 13658,33 грн., тариф на послуги з транспортування – 662,60 грн з ПДВ (п.4.1 договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору споживач здійснює розрахунок за фактично переданий природний газ грошовими коштами на рахунок постачальника, зазначений у розділі 14 цього договору, відповідно до акту приймання-передачі природного газу, оформленого з боку постачальника та надісланого споживачу у порядку, визначеному підпунктом 3.5.2 пункту 3.5 договору, - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання (передача) природного газу. У разі відсутності акту/актів приймання-передачі природного газу, фактична вартість переданого споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору. Споживач має право здійснити оплату та/або передоплату за природний газ протягом періоду поставки або до початку розрахункового періоду.
Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 договору та/або строків оплати компенсації згідно з пунктом 8.4 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні втрати та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Строк дії договору та інші умови погоджені сторонами у розділі 13. 
Позивач зазначає, що на виконання умов договору упродовж листопада-грудня 2025 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 57786,82 грн згідно актів приймання передачі природного газу, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 10.12.2025, обсяг переданого газу 1,52193 тис.куб.м, вартістю 25952,76 грн, та акт приймання-передачі природного газу від 12.01.2026, обсяг переданого газу 1,86681 тис.куб.м, вартістю 31833,96 грн. Акти, згідно умов договору, були надіслані відповідачу засобами електронного зв`язку, яка зазначена у договорі. 
Позивач стверджує, що відповідач порушив свої зобов?язання за договором, здійснив лише часткову оплату за отриманий ним природний газ. Згідно розрахунку заборгованості наявна заборгованість у розмірі 23681,62 грн. За неналежне виконання договірних зобов`язань позивачем нараховано 1'537,68 грн, пені, 402,59 грн інфляційних втрат та 153,77 грн 3% річних, які просить стягнути з відповідача.
Судом встановлено, що 21.01.2026 сторонами підписано акт звіряння розрахунків по даному договору за період 01.11.2025-21.01.2026 на суму 23681,62 грн. 
28.01.2026 відповідач згідно з платіжною інструкцією №45 здійснив на користь позивача оплату у розмірі 23681,62 грн (призначення платежу: за постачання природного газу за 01.2026р., зг.а.№1 від 27.01.2026, зг.з.д.№12-12681/25-БО-Т від 24.12.2025).
ОЦІНКА СУДУ.
Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч.2 ст.74 ГПК України).
Приписами ст.ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1 ст. 11 ЦК України). 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (положення ч.1 ст.626 ЦК України). Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1-3 ст.12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Як встановлено судом, товариство звернулося з позовом про стягнення заборгованості за договором №12-11681/25-БО-Т постачання природного газу від 30.10.2025. Предметом договору є постачання природного газу для потреб споживача (п.1.2 договору). Доказів розірвання договору або визнання його недійсним матеріали справи не містять.
Частинами першою та другою статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Як передбачено ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем умов договору на суму 57786,82 грн., з яких оплачено відповідачем 34105,20 грн. 
Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У пункті 5.1 договору передбачено, що оплата за природний газ за розрахунковий період (місяць) здійснюється до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання (передача) природного газу.
Судом встановлено, що оплату за поставлений природний газ відповідач здійснив не у повному обсязі, не виконував зобов`язання у строк, визначений договором. Вказана обставина підтверджується виписками про операції по рахунку позивача. Заборгованість за поставлений природний газ складає 23681,62 грн. (споживання природного газу у грудні 2025). Дану заборгованість відповідач не спростував, відмови від підписання актів суду не подано, відтак, з огляду на п.п.3.5.4 договору вважаються прийнятими відповідачем.
Долучена відповідачем до матеріалів справи платіжна інструкція №46 від 28.01.2026 на суму 23681,62 грн. не може слугувати доказом оплати заборгованості за договором №12-11681/25-БО-Т постачання природного газу від 30.10.2025, оскільки, як вбачається із її призначення, така відповідачем була сплачена за постачання природного газу зг.а.№1 від 27.01.2026 та договору №12-12681/25-БО-Т, що був укладений між сторонами 24.12.2025. Представник позивача у судових засіданнях інформував суд, що оплачена відповідачем сума була зарахована позивачем на погашення заборгованості за договором №12-12681/25-БО-Т від 24.12.2025, оскільки таке призначення платежу вказав сам відповідач у платіжній інструкції. 
Статтею 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції (п. 53 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги»).
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163"Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг" платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких він здійснюється (п .41 постанови), тобто виключно платник встановлює порядок та мету зарахування коштів.
В постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 809/34/17, від 01.07.2020 у справі № 824/74/19-а також вказано на те, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж.
Під поняттям "уточнення призначення платежу" охоплюються вчинені після списання коштів за платіжним дорученням дії конкретних суб`єктів господарювання (платника та отримувача коштів) з внесення окремих несуттєвих правок, виправлення описок, надання уточнень до реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, які повністю не змінюють підставу платежу. Тобто "уточнення призначення платежу" передбачає можливість обміну платника та отримувача коштів листами-уточненнями із внесенням окремих незначних правок, виправленням описок, наданням уточнень до реквізиту "призначення платежу" виконаного платіжного доручення.
Отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу. Наведена правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі №910/12934/18. 
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.
Приписами ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає 402,59 грн інфляційних втрат та 153,77 грн 3% річних. 
Щодо вимог позивача про стягнення 1'537,68 грн пені, суд враховує таке.
Відповідно до частин 1-3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У пункті 7.2 договору передбачено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно з пунктом 5.1 договору та/або строків оплати компенсації згідно з пунктом 8.4 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні втрати та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Здійснивши перевірку розрахунку пені, суд дійшов висновку про стягнення 1'537,68 грн. пені.
Відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання ним своїх зобов`язань суду не надав, в матеріалах справи вони відсутні, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
СУДОВІ ВИТРАТИ.
Сплата судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №0000036128 від 15.05.2026 на суму 2'662,40 грн. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то судовий збір покладається на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 2, 12, 73, 74, 76-80, 86, 123, 129, 222, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити. 
2. Стягнути з Музею народної архітектури і побуту у Львові імені Климентія Шептицького (ЛЬВІВ СКАНСЕН) (79014, м.Львів, вул. Чернеча Гора, 1; ідентифікаційний код 02219659) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1; ідентифікаційний код 42399676) 23681,62 грн основного боргу, 1'537,68 грн пені, 402,59 грн інфляційних втрат, 153,77 грн 3% річних та 2'662,40 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 13.08.2026.

Суддя Яворський Б.І.