Справа № 729/741/26 2/729/749/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и

30 липня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді – Булиги Н.О.
за участі секретаря – Романченко С. С.
представника позивача в режимі ВКЗ – Тібеж К.І.
відповідачки – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Бобровиця справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тібеж Катерина Ігорівна, до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, що стягуються на дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , через свого представника Тібеж К.І., звернувся до Бобровицького районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що заочним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04.07.2023 року у справі №729/573/23 з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після ухвалення вказаного рішення змінився його матеріальний стан, оскільки з травня 2024 року по березень 2026 він перестав отримувати дохід, що підтверджується відповіддю ГУ ДПС у Чернігівській області. Крім того, позивач вказує, що він проходив військову службу з 06.06.2023, добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини та не ухилявся від сплати аліментів. Посилаючись на погіршення свого матеріального становища, та враховуючи, що встановлений рішенням суду розмір аліментів перевищує передбачений законом стандартний розмір аліментів на одну дитину, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання сина, з 1/3 до 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14.05.2026 відкрито спрощене провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін.
08.06.2026 року від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідачка посилається на відсутність істотних змін у сімейному та матеріальному стані позивача, вказує, що на його утриманні перебуває лише спільна дитина сторін, а підстави для зменшення розміру аліментів не доведені належними доказами. Також зазначається, що позивач проходить військову службу та отримує грошове забезпечення, що, на думку відповідачки, свідчить про наявність у нього доходу та відсутність підстав для зменшення аліментів. Окремо відповідачка вказує на нерегулярність сплати аліментів позивачем, а також посилається на відомості ЄРДР щодо кримінального провадження за ст. 164 КК України як на обставини, що характеризують виконання ним обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, у відзиві зазначено, що потреби дитини не зменшилися та залишаються значними, у зв`язку з чим зменшення розміру аліментів не відповідатиме її інтересам.
15.06.2026 року від представника позивача, ОСОБА_4 , до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що доводи відповідачки є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Представник позивача вказує, що матеріальне становище позивача підтверджується поданими до позовної заяви доказами, які були направлені відповідачці у встановленому законом порядку. Також зазначає, що посилання відповідачки на відомості про наявність щодо позивача кримінального провадження не стосуються предмета доказування у даній справі та не можуть бути враховані при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів. Крім того, представник позивача зазначає, що позивач не має постійного доходу, сплачує аліменти відповідно до своїх фінансових можливостей, а визначений рішенням суду розмір аліментів у частці 1/3 доходу перевищує загальновстановлений розмір аліментів на одну дитину. З огляду на викладене просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Позивач у судове засідання не з`явився, проте його представниця - адвокат Тібеж К.І., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. При цьому, як пояснила представниця, позивач ОСОБА_2 з травня 2026 року проходить військову службу та отримує заробітну плату, проте на її запит до військової частини про розмір його заробітної плати відповіді вона не отримала. Разом з цим, адвокат, не маючи можливості самостійно отримати відповідний доказ, не скористалася правом на звернення до суду з клопотанням про його витребування в порядку ст.84 ЦПК України. Також адвокат пояснила, що позивач ОСОБА_2 не подавав заяви про перегляд заочного рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 04.07.2023 року у справі про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
У судовому засіданні відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав визначених Сімейним кодексом України для зменшення розміру аліментів. Відповідачка вважає, що позивачем не надрано належних доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану. Зазначила, що позивач на даний час проходить військову службу та отримує постійне грошове забезпечення, а тому його матеріальний стан ніким чином не погіршився. Разом з тим, відповідачка вказує, що сімейний стан позивача також не змінився. 
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку.
Судом встановлено, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).
На підставі виконавчого листа, виданого Бобровицьким районним судом Чернігівської області у справі № 729/573/23, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.04.2023 року, що підтверджується копією виконавчого листа (а.с.17-18).
Відповідно до відповіді Головного управління ДПС у Чернігівській області № 4338/6/25-01-12-02-12 від 29.04.2026 року, ОСОБА_2 у період з квітня 2023 року по квітень 2024 року отримував доходи у ТОВ «Земля і Воля» та військових частинах НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з яких утримувалися податки та військовий збір. Зокрема, у грудні 2023 року його дохід становив 183679,72 грн., у січні 2024 року — 98194,27 грн, у лютому 2024 року — 122183,80 грн, у березні 2024 року — 144367,60 грн. Разом з тим, згідно вказаної відповіді, за період з травня 2024 року по березень 2026 року інформація про доходи позивача відсутня (а.с.19-21).
При розгляді справи суд також враховує, що позивач при зверненні до суду у травні 2026 року, просить зменшити розмір аліментів у зв`язку зі зміною свого матеріального становища, посилаючись на втрату стабільного джерела доходу після проходження військової служби та відсутність відомостей про отримання ним доходів починаючи з травня 2024 року по березень 2026 року.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до вимог частини першої статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від доходу.
Відповідно до ч.1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Згідно пункту 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. 
Так, за приписами статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Разом із тим, сам по собі факт звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів не є достатньою підставою для її задоволення. Обов`язок доведення обставин, які свідчать про істотну зміну матеріального чи сімейного стану платника аліментів та впливають на його можливість виконувати рішення суду у раніше визначеному розмірі, покладається саме на позивача.
На підтвердження своїх доводів позивач надав відповідь Головного управління ДПС у Чернігівській області, відповідно до якої за період з травня 2024 року по березень 2026 року відомості про отримані ним доходи відсутні. Разом із тим, зазначений документ лише свідчить про відсутність інформації щодо доходів відображених у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за відповідний період, однак сам по собі не підтверджує факту істотного погіршення матеріального становища позивача чи його неспроможності сплачувати аліменти у встановленому судовим рішенням розмірі.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували зміну матеріального стану позивача, зокрема довідок про отримані доходи, відомостей про перебування на обліку в центрі зайнятості, документів щодо стану здоров`я, майнового стану, наявності додаткових витрат чи інших обставин, які об`єктивно впливають на його платоспроможність, матеріали справи не містять.
Суд також враховує, що відповідачка у судовому засіданні зазначає про проходження позивачем військової служби з травня 2026, що підтвердила і представник позивача у судовому засіданні, та отримання ним грошового забезпечення. Водночас, жодна зі сторін не надала належних доказів щодо проходження позивачем військової служби на час розгляду справи, розміру його грошового забезпечення чи інших доходів. За відсутності таких доказів суд не має правових підстав вважати доведеними як твердження відповідачки про наявність у позивача стабільного доходу, так і доводи позивача про істотне погіршення його матеріального становища.
Разом з цим, посилання представниці позивача на загальновстановлений розмір аліментів на одну дитину (1/4 частки від доходу платника), не може бути безумовною та єдиною підставо для зменшення розміру аліментів. 
За принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченим статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених статтею 192 СК України підстав для зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів. Сам факт відсутності відомостей про доходи за певний період не свідчить безумовно про істотне погіршення матеріального стану платника аліментів та не підтверджує його об`єктивної неспроможності виконувати покладений на нього обов`язок щодо утримання дитини починаючи з травня 2026 року та на даний час.
При цьому суд враховує, що визначений рішенням суду розмір аліментів спрямований на забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини, а її інтереси відповідно до положень Конвенції про права дитини та норм сімейного законодавства мають пріоритетне значення. Зменшення розміру аліментів за відсутності належних доказів погіршення матеріального становища позивача не відповідатиме принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
За таких обставин суд, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем витрати на сплату судового збору залишаються за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 192 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тібеж Катерина Ігорівна, до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, що стягуються на дитину – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Відповідачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .
Повний текст рішення складено та проголошено 04 серпня 2026 року о 15 годині 30 хвилин.

Суддя Бобровицького районного суду Н.О.Булига