ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/2702/26 пров. № А/857/18388/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Качмара В.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя: Волдінер Ф.А., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін), відповідно до якого просив суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо проведення перерахунку та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у жовтні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у травні 2016 року та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 року по червень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у жовтні 2015 року, грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у травні 2016 року та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 року по червень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; 3) визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін) щодо проведення перерахунку та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у листопаді 2017 року, підйомної допомоги виплаченої у грудні 2017 року, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з липня 2017 року по лютий 2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; 4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін) провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення виплаченої у листопаді 2017 року, підйомної допомоги виплаченої у грудні 2017 року, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з липня 2017 року по лютий 2018 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 прикордонний загін) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, повернуто позивачеві. Роз`яснено позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог. Зазначає, що ухвалюючи судове рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач в цьому адміністративному позові об`єднав непов`язані між собою підставою виникнення позовні вимоги, фактично пред`явивши окремі адміністративні позови до окремих відповідачів задля вирішення різних, непов`язаних між собою, спорів. Однак, вказує, що судом першої інстанції в ухвалі не зазначено, які саме обставини, заявлені у позові та які підстави позову є різними, не досліджено, що слугувало підставою звернення до суду. Також, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, не встановив об`єднання позивачем позовних вимог, що належить розглядати в порядку різного судочинства або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Відповідачі відзиву на апеляційну скаргу не подали, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично, звернувшись до суду з позовом у вищевказаній редакцій, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачами, незважаючи на те, що підстави та періоди виникнення спірних відносин, є різними. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем об`єднано позовні вимоги, які не є основними та похідними, з огляду на що, позовна заява, відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, підлягає поверненню.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Приписами пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачу, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Відповідно до частини 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
За правилами частин 4 та 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Згідно з частиною 6 статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Згідно з частиною 1 статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.
Зі змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.
Пунктом 23 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.
Таким чином, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, що належать до розгляду в окремих самостійних провадженнях.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Як вбачається з матеріалів справи, повернення позовної заяви суд першої інстанції обґрунтував тим, що заявлені позивачем позовні вимоги не відповідають правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 КАС України. Так, суд першої інстанції зазначив, що позовна заява позивача містить об`єднані вимоги, які мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами. 
Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі суду не зазначено, які саме підстави позову є різними, а також не проаналізовано, чи наявні в поданій позовній заяві основна та похідні позовні вимоги.
Як вбачається з позовної заяви, позивач оскаржує дії та бездіяльність відповідачів щодо перерахунку та виплати недоотриманого грошового забезпечення під час проходження військової служби у період за 2015-2017 роки.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржувану ухвалу, не встановив об`єднання позивачем позовних вимог, що належить розглядати в порядку різного судочинства або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Висновки суду фактично зводяться до підстав для роз`єднання позовних вимог в окремі провадження відповідно до частини шостої статті 172 КАС України. У свою чергу, наявність підстав для застосування положень статті 172 КАС України унеможливлює повернення позовної заяви за пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки наведена норма містить відповідне виключення.
Суд зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до позовної заяви наслідки, передбачені вищезазначеною нормою, оскільки відповідно до частин 4 та 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 640/27758/20 та від 03 квітня 2024 року у справі № 320/13495/23, і колегія суддів Верховного Суду не знаходить підстав для відступу від неї.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку щодо порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог та про наявність підстав для застосування пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України, що призвело до порушення норм процесуального права та постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно пункту 4 статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви позивачеві.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, тому ухвалу судді суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 286, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року про повернення позовної заяви у справі № 140/2702/26 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя | | О. М. Гінда
судді | | О. Б. Заверуха
| | В. Я. Качмар