Справа №: 297/1953/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2026 року м. Берегове 

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Ільтьо І. І., розглянувши матеріали, що надійшли з Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №708660 від 02.07.2026 року вбачається, що 02.07.2026 року о 12 годині 00 хвили в м. Берегове, по вул. Бетлена, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. « НОМЕР_2 », перед початком руху не переконалась в безпечності маневру та допустила ДТП із тз «AUDI Q7» д.н.з. « НОМЕР_3 », внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила п.10.2.ПДР. 
В судове засідання  ОСОБА_1 не з`явилась, була повідомлена належним чином про місце, дату та час судового засідання. 
Разом з тим, до суду надійшли письмові пояснення захисника Мензака Ю. Ю. в інтересах ОСОБА_1 , відповідно до яких сторона захисту просила закрити провадження за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Захист послався на те, що ОСОБА_1 , виїжджаючи на вул. Бетлена, переконалася у безпечності маневру, натомість автомобіль «Audi Q7» під керуванням ОСОБА_2 рухався з надмірною швидкістю та не дотримався безпечного інтервалу. Також зазначено, що постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2026 року у справі № 297/1954/26 ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КУпАП у зв`язку з цією дорожньо-транспортною пригодою, зокрема через невибір безпечної швидкості, неврахування дорожньої обстановки та недотримання безпечного бокового інтервалу.
Захисник Мензак Ю.Ю. в судовому засіданні просив закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до ст. 268 КУпАП: при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
Відтак, суддя відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст. 245 КУпАП, та розгляду справи в межах строків, які передбачені ст. 277 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суддя приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність чи відсутність правопорушення. Надані протоколи та відеозаписи є належними, допустимими та достатніми доказами, які взаємно підтверджують одне одного і дають змогу суду зробити висновок про доведеність вини особи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП: орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
У статті 8 КУпАП зазначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ст. 124 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Пункт 10.2 ПДР передбачає, що, виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній. Отже, для висновку про порушення цієї норми у конкретній ситуації належало об`єктивно встановити траєкторії, швидкість і взаємне розташування транспортних засобів, момент виникнення небезпеки, технічну можливість кожного з водіїв уникнути зіткнення та те, чи саме невиконання ОСОБА_1 обов`язку дати дорогу було необхідною і безпосередньою причиною пошкодження транспортних засобів.
Надані матеріали таких даних у достатньому обсязі не містять. 
Відповідно до схеми місця ДТП від 02.07.2026 року вбачається тільки кінцеве розташування трьох транспортних засобів та окремі відстані, однак не містить достовірно зафіксованих вихідних даних щодо швидкості руху автомобіля «Audi Q7», відстані до місця виїзду автомобіля ОСОБА_1 у момент виникнення небезпеки, часу і траєкторії руху автомобілів до зіткнення, місця первинного контакту, слідів гальмування або інших об`єктивних ознак, які дозволяли б без припущень відтворити механізм ДТП.
Суддя приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 у повному обсязі. Вони є послідовними за своїм змістом, містять конкретний опис її дій перед виїздом на проїзну частину, моменту появи автомобіля «Audi Q7», характеру його руху та застосування нею екстреного гальмування. 
Суддя бере до уваги й постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2026 року у справі № 297/1954/26, яка набрала законної сили 11 серпня 2026 року. Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у тому, що в межах тієї самої дорожньої події він, керуючи автомобілем «Audi Q7», не вибрав безпечної швидкості, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення, чим порушив п. 13.1 ПДР.
Суддя не вправі самостійно конструювати фактичну фабулу, змінювати викладене у протоколі обвинувачення на шкоду особі, відшукувати докази винуватості або усувати недоліки доказування, оскільки це суперечило б вимогам неупередженості суду та фактично покладало б на нього функцію сторони обвинувачення.
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ці засади застосовні й у провадженні, яке за характером правопорушення та можливих санкцій має каральну природу.
Такий підхід узгоджується зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини. У рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» наголошено, що суд не може перебирати на себе функції обвинувачення, самостійно доповнювати його істотні фактичні обставини та виправляти недоліки доказової діяльності органу, який ініціював провадження. У рішенні «Надточій проти України» ЄСПЛ виходив із того, що провадження про адміністративне правопорушення, яке має каральний характер, підпадає під гарантії справедливого судового розгляду.
Оцінивши всі матеріали окремо та у взаємному зв`язку, у тому числі прийнявши до уваги в повному обсязі пояснення ОСОБА_1 , суд констатує, що вони підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження транспортних засобів, однак не доводять поза розумним сумнівом порушення ОСОБА_1 саме п. 10.2 ПДР і наявності прямого причинного зв`язку між її діями та наслідками, передбаченими ст. 124 КУпАП. 
Пояснення ОСОБА_1 про те, що перед початком руху вона переконалася у безпечності маневру, а автомобіль «Audi Q7» наблизився з надзвичайно високою швидкістю та вона застосувала екстрене гальмування, є логічними, послідовними, узгоджуються з установленими щодо ОСОБА_2 порушеннями ПДР та не спростовані належними доказами. 
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи наведене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, приходжу до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною в судовому засіданні встановлено не було, у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу правопорушення. 
Керуючись ст.ст. 247, 283-285, 287 КУпАП,- 

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1  – закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови через Берегівський районний суд до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя       Іван ІЛЬТЬО