441/922/25 2/441/61/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
10 липня 2026 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Перетятько О.В.,
за участю секретаря судового засідання Сороки М.В., Лихоносової Д.В.,
представника відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок Львівської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив поновити строк позовної давності для подання позову, стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 200520169 від 30 квітня 2016 року в загальному розмірі 58 157 гривень 29 копійок, а також понесені у справі судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 30 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 укладено угоду № 200520169 щодо кредитування, відповідно до умов якої банк надав відповідачці у користування кредитні кошти у розмірі 15 508 гривень 12 копійок зі строком користування з 30 квітня 2016 року до 30 листопада 2017 року, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений договором строк та сплатити проценти за користування кредитом.
20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року. Позивач зазначає, що відповідно до витягу з реєстру кредитних договорів до договору відступлення прав вимоги до нього перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 200520169 від 30 квітня 2016 року.
Позивач покликається на те, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, натомість відповідачка належним чином не виконала обов`язку щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними. Станом на день звернення до суду загальний розмір заборгованості становить 58 157 гривень 29 копійок, з яких: 44 437 гривень 39 копійок - заборгованість за кредитним договором, яка складається з 15 232 гривень 95 копійок заборгованості за кредитом та 29 204 гривні 44 копійки заборгованості за процентами; 9 716 гривень 88 копійок - інфляційні втрати; 4 003 гривні 02 копійки - 3% річних.
Ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві представник ОСОБА_3 просив розгляд справи проводити без його участі. У відповіді на відзив від 03 липня 2025 року представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що відповідачка визнає факт укладення кредитного договору №200520169 від 30 квітня 2016 року, а доводи сторони відповідачки щодо розміру заборгованості та спливу строку позовної давності не спростовують обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Представник відповідачки - адвокат Мороз І.І. 20 червня 2025 року подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що позовна заява, на її думку, не містить належного розрахунку заборгованості, до неї не долучено достатніх доказів фактичного перерахування кредитних коштів та дійсного розміру заборгованості, а також належного повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги. Крім цього, представник відповідачки покликалася на сплив строку позовної давності.
У судовому засіданні 02 липня 2026 року представник відповідачки ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені у відзиві від 20 червня 2025 року, просила у задоволенні позову відмовити. Додатково зазначила, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заявленої до стягнення заборгованості, не підтверджено належним чином перехід права вимоги, а також наполягала на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності..
Заслухавши пояснення представника відповідачки, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
За положеннями статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
За змістом статей 509, 526, 530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Судом встановлено, що 30 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 укладено угоду № 200520169 щодо кредитування, відповідно до умов якої відповідачці надано кредитні кошти у розмірі 15 508 гривень 12 копійок зі строком користування до 30 листопада 2017 року. У матеріалах справи наявні заява про укладення кредитного договору, довідка про умови кредитування, графік платежів та виписки з особових рахунків за кредитним договором.
Факт укладення кредитного договору відповідачкою у відзиві на позовну заяву фактично не заперечувався, а доводи сторони відповідачки зводяться до заперечення належності поданих позивачем доказів, розміру заборгованості, правонаступництва позивача та застосування строку позовної давності.
Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу права вимоги, однак сама по собі відсутність доказів попереднього повідомлення боржника про відступлення права вимоги не припиняє зобов`язання та не звільняє боржника від обов`язку виконати його належному кредиторові.
Із матеріалів справи вбачається, що 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, а право вимоги за кредитним договором № 200520169 від 30 квітня 2016 року включене до відповідного реєстру кредитних договорів. 
Наявність у ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитними договорами ПАТ «Банк Михайлівський» також підтверджується постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, якою вирішувалося питання щодо належності прав вимоги за відповідним кредитним портфелем.
Доводи сторони відповідачки про ненадання належних доказів переходу права вимоги суд оцінює критично, оскільки позивачем долучено договір відступлення права вимоги, витяг з реєстру кредитних договорів, а також судове рішення у справі № 910/11298/16, яким підтверджено належність відповідних прав вимоги ТОВ «Діджи Фінанс». 
Відповідачка не надала доказів виконання грошового зобов`язання первісному кредитору або іншій особі після переходу права вимоги, а також не подала доказів, які б спростовували належність позивачу спірної вимоги.
Доводи про те, що позивачем не надано належного та обґрунтованого розрахунку заборгованості, також не спростовують заявлених вимог. 
Із наданих позивачем матеріалів убачається, що заборгованість за кредитним договором № 200520169 від 30 квітня 2016 року станом на дату укладення договору відступлення права вимоги становила 44 437 гривень 39 копійок, з яких 15 232 гривні 95 копійок - заборгованість за кредитом, 29 204 гривні 44 копійки - заборгованість за процентами.
Крім цього, до матеріалів справи долучено виписки з особових рахунків за кредитним договором, які містять дані щодо руху коштів, нарахування процентів, погашення кредиту та обліку простроченої заборгованості. Такі документи у сукупності з кредитним договором, реєстром прав вимоги та розрахунком позивача є належними та допустимими доказами для встановлення факту існування заборгованості та її розміру.
Відповідачка не подала контррозрахунку заборгованості, доказів повного або часткового погашення спірної суми, доказів відсутності заборгованості чи доказів неправильності здійсненого позивачем розрахунку. 
За таких обставин підстав для відхилення розрахунку позивача в частині основної заборгованості за договором суд не вбачає.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка спрямована на відшкодування кредиторові втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсацію за користування боржником утримуваними грошовими коштами.
Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року на суму основної заборгованості 44 437 гривень 39 копійок.
За вказаним розрахунком інфляційні втрати становлять 9 716 гривень 88 копійок, а 3% річних - 4 003 гривні 02 копійки. 
Відповідачка вказаний розрахунок належними доказами не спростувала, власного розрахунку суду не надала.
Щодо заяви сторони відповідачки про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно з частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом із тим, пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Крім цього, пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені, зокрема, статтями 257-259 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Суд бере до уваги, що спірний кредитний договір передбачав строк користування кредитом до 30 листопада 2017 року, а позов подано до суду 16 травня 2025 року. 
При цьому перебіг позовної давності щодо вимог кредитора був продовжений законом на період дії карантину, а надалі - на період дії воєнного стану. Відтак на день звернення позивача до суду строк позовної давності щодо заявлених вимог не сплив.
Окрім цього, матеріалами справи підтверджується, що належність прав вимоги за кредитними договорами ПАТ «Банк Михайлівський», у тому числі за договором № 200520169, була предметом тривалого судового спору у справі № 910/11298/16, а оригінали документів за відповідними кредитними договорами, як зазначено позивачем, були фактично отримані ним лише після виконання постанови Північного апеляційного господарського суду. 
Такі обставини свідчать про наявність об`єктивних перешкод для ранішого звернення позивача до суду та додатково спростовують доводи про безпідставне пропущення строку позовної давності.
За наведеного суд приходить до висновку, що підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає, а відповідна заява сторони відповідачки задоволенню не підлягає.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини укладення кредитного договору, отримання відповідачкою кредитних коштів, невиконання нею обов`язку щодо належного та своєчасного повернення кредиту і сплати процентів, а також перехід до ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитним договором № 200520169 від 30 квітня 2016 року.
Відтак з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 58 157 гривень 29 копійок, яка складається із заборгованості за кредитним договором у розмірі 44 437 гривень 39 копійок, інфляційних втрат у розмірі 9 716 гривень 88 копійок та 3% річних у розмірі 4 003 гривні 02 копійки.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Із матеріалів справи убачається, що позивач заявив до стягнення з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень 00 копійок. На підтвердження таких витрат позивачем долучено договір про надання правової допомоги № 26 від 15 лютого 2024 року, додаткову угоду до нього, акт на підтвердження надання правничої допомоги та детальний опис наданих послуг.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує складність справи, предмет спору, обсяг виконаних адвокатом робіт, ціну позову, значення справи для сторін, а також необхідність дотримання критеріїв реальності, розумності та співмірності таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд враховує, що дана справа є типовою для позивача як фінансової компанії, пов`язана зі стягненням кредитної заборгованості, не потребувала значного обсягу складної правової роботи, а правова позиція позивача є сталою та використовується ним у значній кількості подібних справ. 
За таких обставин заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 гривень 00 копійок є завищеним та неспівмірним із складністю справи й обсягом наданих послуг.
Таким чином, суд вважає справедливим, розумним і співмірним стягнути з відповідачки на користь позивача 5 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі суд також враховує постанову Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17 відповідно, до якої стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, статтями 509, 512, 514, 516, 526, 530, 610, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -
у х в а л и в :
у задоволенні заяви представника відповідачки про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності для звернення до суду з відповідними позовними вимогами - відмовити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої на АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (код ЄДРПОУ: 42649746, місцезнаходження вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, місто Київ, 04112) заборгованість за кредитним договором № 200520169 від 30 квітня 2016 року у розмірі 58 157 (п`ятдесят вісім тисяч сто п`ятдесят сім) гривень 29 копійок, 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, а всього 65 579 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 69 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Перетятько О.В.