Справа № 420/10704/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік, як військовозобов`язаного;
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення даних про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити дані про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 , а саме – про його виключення з військового обліку згідно інформації, наявної у його військово-обліковому документі – посвідченні взамін військового квитка № НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 08 жовтня 2008 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначає, що вироком судової колегії апеляційного суду Одеської області з кримінальних справ (Одеського обласного суду) від 27 квітня 1999 року мене засуджено за вчинення злочинів, передбачених пунктами «а», «і» статті 93, частиною 2 статті 140, частиною 2 статті 141, частиною 3 статті 142 Кримінального кодексу України. На підставі ст. 42 КК України призначено по сукупності злочинів шляхом погашення менш суворого покарання більш суворим кінцево було визначено покарання у вигляді 10 років позбавлення волі в ВТК посиленого режиму з конфіскацією всього особистого майна. 26 квітня 2005 року Житомирською виправною колонією № 4 видано довідку про те, що позивач відбував покарання за вказаним вироком у місцях позбавлення волі з 06 лютого 1998 року по 26 квітня 2005 року звідки звільнений за постановою Богунського районного суду міста Житомира від 26 квітня 2005 року, керуючись статтею 53 КК України, умовно-достроково на 2 роки 9 місяців 11 днів. Також у цій довідці у графі «причетність до військової служби» зазначено «невійськовозобов`язаний». 08 жовтня 2008 року видане посвідчення взамін військового квитка № НОМЕР_1 в якому у графі «проходження військової служби» зазначено, що 30 вересня 2008 року на підставі ч. 1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» я прийнятий на військовий облік військовозобов`язаних як засуджений. У графі «відмітка про видачу та вилучення моб. розпоряджень» зазначено – виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». 
Також позивач вказує, що 18 липня 2025 року поліцейські Управління патрульної поліції в Одеській області під час перевірки його документів повідомили про те, що він перебуває у розшуку за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. В той же день приблизно о 16 годині позивача було затримано з метою доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_5 для складення адміністративного матеріалу. Також було складено протокол про адміністративне затримання серії АП318 № 032272 від 18 липня 2025 року. Примірник цього протоколу наданий не був, лише дозволили швидко зробити фото, у зв`язку з чим якість наявних у фото цього документу є поганою. 18 липня 2025 року позивача доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Позивач зазначає що, він одразу повідомив представникам ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що виключений з військового обліку та не є військовозобов`язаним. На підтвердження надав копію свого військово-облікового документа, засвідчену нотаріально. Реакція представників ІНФОРМАЦІЯ_5 – повне ігнорування вказаного факту. 
За твердженням позивача, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 його утримували безперервно до 20 липня. Весь цей час утримуваних в приміщенні цього ІНФОРМАЦІЯ_5 осіб не годували, забрали особисті речі – мобільний телефон. Представники ІНФОРМАЦІЯ_5 пропонували укласти контракт про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України, на що позивач відмовився з підстав виключення з військового обліку. Від проходження військово-лікарської комісії відмовився з підстав того, що виключений з військового обліку та не є військовозобов`язаним. На що представники ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомили, що їм байдуже і відомості, які необхідні для проходження позивачем ВЛК вони візьмуть з електронної інформаційної медичної системи «Хелсі». 20 липня 2025 року приблизно о 05 годині 30 хвилин позивача посадили у мікроавтобус і повезли до міста Балта Одеської області до військової частини. По приїзду позивач показав представникам військової частини свій військово-обліковий документ, який був проігнорований.
Крім того, позивач зазначає, що листом № 1275/10334 від 23 грудня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що позивач був призваний на військову службу по мобілізації згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20 липня 2025 року № 635. До вказаного листа була додана копія витягу з цього наказу.
Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.
Ухвалою суду від 20.04.2026 року судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Також ухвалою суду від 20.04.2026 витребувано у відповідача інформацію з її документальним підтвердженням:
щодо підстав та обставин перебування ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 у липні 2025 року;
щодо підстав внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );
щодо повідомлення органи Національної поліції України стосовно здійснення заходів щодо адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
щодо перебування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на обліку із зазначенням відомостей, зокрема, але не виключно: дата взяття на облік військовозобов`язаних осіб, дата проходження ВЛК, відомості щодо наявності підстав для виключення з обліку, надання відстрочки (з документальним підтвердженням таких підстав);
належним чином завірені копії наказів, розпоряджень стосовно проходження військової служби позивачем.
ІНФОРМАЦІЯ_5 подано відзив, в якому представники відповідача зазначає, що відповідач позовні вимоги громадянина не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.
Ухвалою суду від 16.07.2026 відповідачу поновлено строк для подання відзиву, прийнято відзив на адміністративний позов.
Представник відповідача зазначає, що відповідно даних 08.06.2025 р. у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі-Реєстр) зафіксоване порушення військового обліку, а саме не прибув вчасно за повісткою (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Порушення військового обліку діє до 07.06.2026. За наявними обліковими даними встановлено, що 19.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 військовозобов`язаному ОСОБА_2 направлялась повістка від Укрпошта за адресою АДРЕСА_2 . Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був зупинений працівниками поліції для перевірки військово-облікових документів. У ході перевірки встановлено його статус як військовозобов`язаного та необхідність уточнення облікових даних. Після встановлення зазначених обставин громадянина було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 для проведення заходів з військового обліку. За результатами перевірки та уточнення даних 18.07.2025 року позивача було взято на військовий облік військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено про необґрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві на адміністративний позов.
Також позивачем подано додаткові пояснення, в яких зазначив, що доводи відповідача фактично зводяться до посилання на сам факт оформлення повістки, який він помилково намагається використати як доказ перебування позивача на військовому обліку. Однак сам по собі факт оформлення повістки не спростовує відомостей, що містяться у військово-обліковому документі, і не може замінити собою рішення компетентного органу про повторне взяття на військовий облік або інший належний доказ зміни мого військово-облікового статусу. Отже, відповідач не виконав покладений на нього законом обов`язок довести правомірність своїх дій та не спростував відомості офіційного військово-облікового документа, який підтверджує військово-обліковий статус позивача – виключений з військового обліку, невійськовозобов`язаний. За таких обставин доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях, а не на належних доказах, у зв`язку з чим не можуть бути покладені судом в основу рішення у справі.
Ухвалою суду від 16.07.2026 витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ):
засвідчену належним чином копію особової справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), на підставі якої було внесено відомості щодо позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
належним чином завірені копії всіх наявних повісток та розпоряджень виданих, вручених або виписаних на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 (з доказами направлення/вручення);
повідомлення направленого до органів Національної поліції щодо організації розшуку та доставлення до ТЦК та СП для складання протоколу. 
На виконання ухвали суду від 16.07.2026 ІНФОРМАЦІЯ_5 подано пояснення, в яких зазначено, що особова справа на громадянина ОСОБА_1 відсутня, оскільки він не проходив військову службу, але наявна облікова картка. Згідно даних його облікової картки, солдат запасу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 був взятий на військовий облік військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_9 08.10.2008 року як особа, що прибула з міста позбавлення волі та того ж дня, 08.10.2008 року, був виключений з військового обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 як засуджений. Будь-які інші відомості/документи щодо позивача в ІНФОРМАЦІЯ_10 відсутні.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини. 
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 є громадянином України, що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 .
Вироком Одеського обласного суду від 27 квітня 1999 року у справі №5-719199 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , засуджений за ст.ст.93 п.п. «а» «і», 140 ч.2, 141 ч.2, 142 ч.3 КК України до 10 років позбавлення волі в ВТК посиленого режиму, з конфіскацією усього майна та зобов`язанням відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до довідки Житомирської виправної колонії №4 від 26.04.2005 ОСОБА_1 відбував покарання за вказаним вироком у місцях позбавлення волі з 06 лютого 1998 року по 26 квітня 2005 року звідки звільнений за постановою Богунського районного суду міста Житомира від 26 квітня 2005 року, керуючись статтею 53 КК України, умовно-достроково на 2 роки 9 місяців 11 днів. Також у цій довідці у графі «причетність до військової служби» зазначено «невійськовозобов`язаний».
Згідно з посвідченням №10/28, яке видане ІНФОРМАЦІЯ_12 08.10.2008 взамін військового квитка, ОСОБА_1 виключений з військового обліку на підставі ст. 37 п.6 пп. 6 Закону України Про ВО і ВС як засуджений.
Відповідно до облікової картки, наданої ІНФОРМАЦІЯ_5 на виконання ухвали суду від 16.07.2026 ОСОБА_1 взятий на військовий облік згідно директиви начальника ІНФОРМАЦІЯ_13 від 24.04.2025 p.
18.07.2025 року працівниками УПП в Одеській області ДПП здійснено адміністративне затримання ОСОБА_1 в селі Дачне Одеської області, про що складено протокол адміністративного затримання (серія АП318 №032272), який був доставлений в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
В подальшому, згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.07.2025 року №635 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 був призваний на військову службу по мобілізації, на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_4 .
Не погоджуючись з діями відповідача щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік, як військовозобов`язаного та внесення відомостей про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Одночасно військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У відповідності до вимог статті 22 Закону №3543-ХІІ встановлено, що громадяни (військовослужбовці) мають обов`язок з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, зокрема, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі- Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 30.12.2022 №1487 затвердив Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487), пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16.03.2017 №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Таким чином, із аналізу наведених приписів чинного законодавства слідує, що відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію бази даних, які до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з частиною 1 статті 27 Закону №2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Відповідно до частин 2, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІ, проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною 5 статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період (пункту 3 Порядку №1487).
Згідно з пунктом 22 Порядку №1487 взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону №2232-ХІІ.
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону №2232-ХІІ.
Пунктом 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ в редакції, що була чинною до 18.05.2024, встановлено, що, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які зокрема: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Верховною Радою України 11.04.2023 прийнятий Закон України за № 3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" , який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон № 3633-ІХ).
Відповідно до частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ, у редакції, чинній з 18.05.2024 та на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, який виключений з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Окрім того, згідно із пунктом 4 розділу "Загальні питання" Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в редакції від 04.10.2024), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади". Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
З огляду на наведені вище положення Закону №2232-ХІІ та Порядку №560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, зобов`язані перебувати на військовому обліку та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Законодавство не передбачає збереження стану (статусу) виключення з військового обліку для осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Водночас такі особи підлягають взяттю на військовий облік, зокрема військовий облік військовозобов`язаних, на загальних підставах, передбачених частиною 1 статті 37 Закону № 2232-XII, якщо відсутні передбачені діючою редакцією частини 6 статті 37 Закону №2232-XII підстави для виключення з військового обліку.
Суд також зазначає наступне.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Таким чином, оскільки за чинними нормами статті 28 Закону №2232-XII позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних.
Окрім того, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що повторне взяття на військовий облік на підставі нових законів є обмеженням його конституційних прав і свобод, оскільки позивач не наводить посилання на конкретне, передбачене Конституцією України право та/або свободу, яке б було обмежено внаслідок взяття позивача на військовий облік у зв`язку із необхідністю виконання конституційного обов`язку позивача, як громадянина України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який встановлено статтею 65 Конституції України.
Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його існуючих конституційних прав і свобод.
Окрім того у спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами в цій справі правовідносини виникли після 18.05.2024, тобто після внесення відповідних змін до Закону № 2232-XII.
Також, у позовній заяві позивачем не наведені обґрунтовані аргументи, які б дозволяли стверджувати, що виключення з військового обліку особи, яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, може вважатися саме правом особи, що не може бути скасоване або змінене.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 16 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» вказано, що при вирішенні питання про погашення судимості правове значення має не тільки наявність вироку суду, яким особу визнано винною у вчиненні злочину, а й підстави та час її звільнення від відбування покарання, оскільки саме з цього часу в передбачених законом випадках особа вважається такою, що не має судимості, або починає обчислюватися строк, протягом якого вона вважатиметься такою, що має судимість.
У постанові Верховного Суду від 27.09.2018 у справі № 647/1831/15-к наведено висновок, згідно з яким припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загально-правові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.
Так відповідно до пунктів 8 та 9 частини 1 статті 89 Кримінального кодексу України, такими, що не мають судимості, визнаються:
особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення;
особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання (частина 1 статті 90 КК України).
Таким чином, позивач вважається таким, що не має судимості, за умови відсутності нових кримінальних правопорушень. Протилежного позивачем не доведено, а судом не встановлено.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Тож беручи до уваги досліджені судом докази, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_14 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. 
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_5 );
Третя особа: (код ЄДРПОУ 09648671, адреса: вул. Канатна, буд. 87, м. Одеса, 65012)

Суддя П.П.Марин

.