Справа №295/4923/26
Категорія 38
2/295/3397/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді Стрілецької О.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
Позивач шляхом використання Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №85452591 від 20.12.2021 в розмірі 22100,00 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту – 6500,00 грн, за процентами – 15600,00 грн, а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, 20.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладений договір про надання фінансового кредиту №85452591, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6500,00 грн зі сплатою процентів протягом пільгового періоду, який становить 30 календарних днів, у розмірі 2% у день та протягом стандартного періоду, який складає 60 календарних днів, у розмірі 3% у день.
01.09.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладений договір факторингу №01092025/01, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика» право грошової вимоги до боржників, у тому числі, за кредитним договором №85452591 від 20.12.2021, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи наявність права вимоги до відповідача, позивач посилається на положення ст. 512, 514 ЦК України, вказує, що на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги позивач набув права кредитора у зобов`язаннях, а відтак і права вимоги до боржника.
Позивач посилається на те, що відповідач умови кредитного договору не виконав, кредитні кошти в установлений графіком строк не повернув, має заборгованість за кредитним договором у сумі 22100,00 грн, яку просить стягнути на свою користь.

ІІ. Процедура та позиції сторін
Відповідно до ухвали суду від 20.04.2026 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

18.05.2026 представник відповідача - адвокат Зачепіло З.Я. направила відзив на позовну заяву (а. с. 61-64), в якому вказала, що відповідач позовні вимоги визнає частково в частині наявності заборгованості за тілом кредиту у сумі 6500,00 грн. 
У відзиві на позовну заяві адвокат вказує, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, проте не погоджується із заявленим до стягнення розміром відсотків у сумі 15600,00 грн, вважає, що їх нарахування здійснено за період, який виходить за межі строку кредитування, який погоджений відповідачем.
Адвокат Зачепіло З.Я.  зазначає, що долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором не дає можливості встановити складові заборгованості, суми сплаченого кредиту, відсотки по кожному платіжному періоду, тобто вважає, що він не є належним доказом, який доводить наявність заборгованості, її розмір, а тому не може бути взятий судом до уваги.
Крім того, представник відповідача зазначила, що нараховані відсотки є непропорційно великою сумою компенсації за користування кредитними коштами, що суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування», не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За правилами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду
Судом встановлено, що 20.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір про надання фінансового кредиту №85452591 шляхом його підписання електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «476504» (а. с. 7-13).
Згідно з п. 3.1 договору за ним товариство надає клієнту кредит 6500,00 грн з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно з п. 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах договору.
Відповідно до п. 3.2 договору за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2 цього договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою клієнта.
При цьому, клієнт може скористуватись пільговим періодом та отримати пільгову процентну ставку (знижку) на умовах, визначених у п.п. 3.2.1, 3.2.2. п.3.2. цього договору: в пільговий період, який становить 30 календарних днів, - з 20.12.2021 по 19.01.2022, протягом якого пільгова процентна ставка становить 2 % у день; протягом стандартного періоду, який становить 60 календарних днів, - з 20.01.2022 по 20.03.2022, стандартна процентна ставка становить 3 % у день.
У пункті 4.2 договору сторони визначили, що клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом, до 20.03.2022 шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства.
Згідно з п. 4.4 договору клієнт має право скористатись пільговою процентною ставкою повторно, якщо він сплатив проценти за користуванням кредитом не пізніше 3-ох днів після останнього дня попереднього пільгового періоду. У такому випадку клієнт на сайті товариства обирає наступний пільговий період, у значенні від 1 до 30 днів. Після обрання клієнтом наступного пільгового періоду, між товариством та клієнтом підписується додатковий договір до цього договору, в якому зазначають строк наступного пільгового періоду та оновлений загальний строк кредитування. У цьому випадку зміни істотних умов договору набирають чинності з моменту підписання сторонами додаткового договору до цього договору та додатку № 1 до цього договору в новій редакції. На наступний пільговий період розповсюджуються ті самі правила, що і на пільговий період, визначений в п.3.2.1. п. 3.2. цього договору.
У пункт1 5.1 договору визначено, що клієнт зобов`язаний сплачувати товариству проценти за користування кредитом, за процентною ставкою, зазначеною у пунктах 3.1, 3.2 цього договору, але з урахуванням положень, передбачених пунктом 3.2 цього договору. 
У пункті 5.8 договору вказано, що нарахування процентів за кредитом провадиться кожного календарного дня на суму залишку кредиту.
За умовами п 5.11 договору в період, що вказаний в п. 3.2.1 договору («Пільговий період») діє пільгова процентна ставка, що вказана у п. 3.2.1 договору та розміщена на сайті товариства, відповідно до якої: процентна ставка є фіксованою та складає 2 % в день; реальна річна процентна ставка за кредитом складає 720%, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі; процентна ставка діє лише в пільговий період. Строк пільгового періоду обирається клієнтом перед укладенням договору, у значенні від 1 до 30 днів. Якщо клієнт, з урахуванням вимог п.3.3 цього договору, повторно обирає пільговий період, такий період обирається до підписання додаткового договору до цього договору між клієнтом та товариством. Після закінчення строку пільгового періоду – нараховується стандартна процентна ставка, зазначена у п. 3.2.2. цього договору.
Згідно з п. 6.3 договору клієнт має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це товариство у письмовій формі до моменту подання/надання товариством банку платіжного доручення/запиту/розпорядження щодо здійснення переказу суми кредиту з рахунка товариства на банківський рахунок клієнта.
Зі змісту п 6.4 договору вбачається, що клієнт має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Клієнт повинен повідомити товариство про намір відмовитися від договору у письмовій формі протягом строку, визначеного у даному пункті договору та згідно з вимогами ч.2 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». 

На виконання умов договору 20.12.2021 відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 6500,00 гривень шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується змістом відповіді ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 24.10.202 (а. с. 15).
З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі, який визначений умовами договору. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача не заперечувала, що відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір та отримання ним кредитних коштів у розмірі 6500,00 грн.

01.09.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» укладений договір факторингу №01092025/01, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Позика» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 22100,00 грн, що підтверджується змістом договору, акту приймання-передачі від 01.09.2025 та Витягу з реєстру боржників до договору факторингу, платіжної інструкції № 6054383 від 02.09.2025 (а. с. 18-25).
У частині 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, на підставі ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія «Позика» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №85452591 від 20.12.2021.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Встановивши, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти, судом не встановлено, що він належним чином виконав свої зобов`язання з їх повернення у повному обсязі та сплатив інші платежі за договором, що призвело до виникнення заборгованості.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Фінансова компанія «Позика», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 22100,00 грн, з яких: за тілом кредиту - 6500,00 грн; за відсотками – 15600,00 грн (а. с. 16-17)
Дослідивши матеріали справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, таким, що відповідає умовам укладеного кредитного договору та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а відтак доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості.

Представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. у відзиві на позовну заяву заперечувала проти стягнення відсотків посилаючись на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не дає можливості перевірити правильність їх нарахування.
Суд не погоджується з доводами представника відповідача з огляду на таке.
Верховний Суд у постанові від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Звертаючись з позовом, позивач просить стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 15600,00 грн, які нараховані за період з 20.12.2021 по 20.03.2022 (а. с. 16-17), на підтвердження чого долучений відповідний розрахунок, зі змісту якого вбачається, що нарахування відсотків проведено у межах погодженого сторонами строку кредитування з 20.12.2021 по 20.03.2022; наданий розрахунок містить щоденні нарахування відсотків за вказаний період відповідно до п. 5.8. умов договору, у період з 20.12.2021 по 19.01.2022 відсотки нараховані за відсотковою ставкою 2% у день, що становить 130,00 грн у день, на суму 3900,00 грн (6500,00 грн х 2% х 30 днів), у період з 20.01.2022 по 20.03.2022 - за ставкою 3% у день, тобто 195,00 грн у день, що становить 11700,00 грн (6500,00 грн х 3% х 60 днів). Загальна сума нарахувань за відсотками становить 15600,00 грн (3900,00 грн + 11700,00 грн).  
Суд акцентує увагу, що додатком до кредитного договору є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписаний відповідачем, в якій наявна повна інформація про порядок повернення кредиту, сплати відсотків, згідно з якою тіло кредиту становить 6500,00 грн, відсотки за користування кредитними коштами за період з 20.12.2021 по 19.01.2022 (30 днів) становлять 3900,00 грн, за період з 20.01.2022 по 20.03.2022 (60 днів) - 11700,00 грн, реальна річна процентна ставка 41149,62%, загальна вартість кредиту 22100,00 грн ( на звороті а.с. 12-13).
Отже, наданий позивачем розрахунок за відсотками цілком відповідає умовам укладеного договору, зокрема, п. 3.2, 4.2, 5.1, 5.8, 5.11, і проведений у межах узгодженого сторонами строку кредитування.
Суд звертає увагу адвоката Зачепіло З.Я., що шляхом проведення математичних розрахунків цілком можливо перевірити правильність нарахування відсотків на відповідність умовам кредитного договору №85452591 від 20.12.2021.
Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо невірно проведеного розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині відсотків, з огляду на те, що судом під час розгляду справи достовірно встановлено, що сума заборгованості за відсоткам нарахована відповідно до умов укладеного договору в межах строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12,81 ЦПК України).
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Суд вважає за необхідне зазначити, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача не надала жодного доказу на підтвердження власних доводів, покликаючись лише на те, що позивач не довів заявлені вимоги, що суперечить принципу змагальності сторін.
Безпосередньо наданий розрахунок боргу підлягає перевірці та оцінці судом на предмет його відповідності умовам договору, що судом здійснено і наведено вище по тексту судового рішення, розрахунок визнаний судом правильним.
Формальне посилання представника відповідача на неправильність розрахунку без конкретизації, в чому він полягає, без надання власного контррозрахунку, не є підставою вважати, що такі доводи є обґрунтованими і заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи. Заумовами укладеного між сторонами кредитного договору кредит надавався строком на 90 днів з 20.12.2021 по 20.03.2022, за цей же період нараховані відсотки, а відтак відсутні будь-які підстави вважати, що відсотки нараховані поза строком кредитування. 

Суд відхиляє доводи адвоката Зачепіло З.Я. про несправедливість умов договору про нарахування відсотків за користування кредитними коштами, оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6500,00 грн строком на 90 днів, за який підлягали нарахуванню відсотки у сумі 15600,00 грн, що відповідає Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком до договору №85452591 від 20.12.2021. Підписавши договір, відповідач прийняв умови укладеного договору.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Судом встановлено, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору кредитування, позичальник на власний розсуд погодився з умовами кредитування, що відповідає положенням ст. 626, 628 ЦК України, жодних заперечень не висловлював, а відтак договір є обов`язковим до виконання його сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі № 524/5556/19.
Суд зазначає, що як відповідно до положень Закону України "Про споживаче кредитування", так і п. 6.3, 6.4 договору, позичальник протягом 14 днів з моменту укладення кредитного договору мав право без пояснення причин відмовитись від нього, повернувши кредитні кошти, що ним зроблено не було, а відтак він цілком усвідомлено погодився на виконання його умов.
Добросовісний кредитор, укладаючи договори зі споживачем, розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом у межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
При цьому суд враховує, що відповідач отримав кредит у сумі 6500,00 грн 20.12.2021, протягом 5,5 років не здійснив жодного платежу за договором, що цілком обґрунтовано можна вважати несправедливим порушенням прав позивача.
Виходячи із обставин цієї справи, умов укладеного кредитного договору, судом не встановлено, що заявлений до стягнення їх розмір є завищеним або несправедливим, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення відсотків за кредитним договором є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, спростувавши доводи, викладені адвокатом Зачепіло З.Я. у відзиві на позовну заяву, суд дійшов висновку, що відповідач платежі для повернення отриманих у кредит коштів не здійснював, тобто допустив неналежне виконання грошового зобов`язання, що призвело до порушення майнових прав позивача, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у межах заявлених позовних вимог у розмірі 22100,00 грн.
V. Розподіл судових витрат 
 
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У частині 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5500,00 грн суду надані копії: договору про надання правової допомоги № 39493634/03 від 02.01.2026, укладеного між ТОВ «ФК «Позика» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , відповідно до п. 4.1 якого загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг, згідно з тарифною сіткою, вказаною у п. 4.8 договору, а також додаткової оплати, яка зазначена у п 4.9 договору; додаткової угоди №85452591 від 16.02.2026 до договору про надання правової допомоги; акту наданих послуг на підтвердження надання правової допомоги від 16.02.2026 та детального опису наданих послуг від 16.02.2026, згідно з яким адвокатом виконана така робота: письмова консультація - 30 хвилин на суму 500,00 грн; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендації 1 година на суму 1500,00 грн; складання позовної заяви - 2 години на суму 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви 30 хвилин у розмірі 500,00 грн, що разом склало 4 години на суму 5500,00 грн (а. с. 26-31).
Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи.
Представник відповідача заперечень щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу не висловив.
Враховуючи категорію і складність справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі; суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача 5500,00 грн витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.
Керуючись ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за кредитним договором №85452591 від 20.12.2021 у розмірі 22100,00 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредита – 6500,00 грн, за процентами – 15600,00 грн, а також стягнути судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати з надання професійної правничої допомоги у сумі 5500,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Позика», місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. С. Петлюри, 21/1; код ЄДРПОУ: 39493634.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Представник відповідача: адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, робоча адреса: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська,71, оф. 6.

Суддя О.В. Стрілецька