СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року м. Харків Справа № 922/831/23 (922/4492/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» (вх.№649Х від 01.04.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 у справі №922/831/23(922/4492/25) (м. Харків, суддя Усатий В.О., повне рішення складено 02.03.2026) 
за позовом Комунального підприємства «Житлокомсервіс», м. Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус», м. Харків,
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Житлокомсервіс» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Хаус" (відповідач), в якій просило суд стягнути з останнього заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 110211, 83 грн, що виникла за адресами: м. Харків, вул. Сумська, буд. 45, кв. 4 за період з 01.03.2007 по 01.11.2025 у сумі 52049,66 грн; м. Харків, вул. Сумська, буд. 45, кв. 5 за період з 01.03.2007 по 01.11.2025 у сумі 58162,17 грн, а також судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 задоволено позов Комунального підприємства «Житлокомсервіс». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 110 211, 83 грн, що виникла за адресами: м. Харків, вул. Сумська, буд. 45, кв. 4 за період з 01.03.2007 по 01.11.2025 у сумі 52 049,66 грн; м. Харків, вул. Сумська, буд. 45, кв. 5 за період з 01.03.2007 по 01.11.2025 у сумі 58 162,17 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» з вказаним рішенням суду першої інстанції частково не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить суд поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 року по справі № 922/831/23 (922/4492/25). Застосувати строки позовної давності до вимог Комунального підприємства «Житлокомсервіс» щодо стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 року по 12.06.2017 року у розмірі 40 448,06 грн. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02 березня 2026 року по справі № 922/831/23(922/4492/25) в частині стягнення заборгованості за період 01.03.2007 року по 12.06.2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» на користь Комунального підприємства «Житлокомсервіс» заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 40 448,06 грн, що виникла за адресами м. Харків вул. Сумська буд. 45 кв. 4 за період з 01.03.2007 по 12.06.2017 року у сумі 19 076,20 грн; м. Харків, вул. Сумська буд. 45, кв. 5 за період з 01.03.2007 по 12.06.2017 року у сумі 21 371,86 грн. Розподілити судові витрати у відповідності до положень ст.129 ГПК України. Розгляд скарги здійснювати у присутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус».
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує про наступне:
- скаржник стверджує, що судом недотримано вимог статей 120, 242 Господарського процесуального Кодексу України.
Так, ТОВ «Лайт Хаус» зареєстровано і здійснює свою діяльність за адресою: місто Харків, вул. Сумська, буд. 45. Основним видом діяльності ТОВ «Лайт Хаус» є надання в оренду власних приміщень. З початку повномасштабного вторгнення товариство фактично не має можливості здійснювати свою діяльність за місцезнаходженням, зазначеним у ЄДРПОУ, у зв`язку з бойовими діями на території м. Харкова. Внаслідок ракетних атак та неодноразового влучання ракет в прилеглі території приміщення за адресою вул. Сумська, буд. 45 зазнали значної шкоди, відсутні вікна. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що затверджений наказом № 376 від 28.02.2025 року Міністерства розвитку громад та територій України, Харківська територіальна громада віднесена до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії (території можливих бойових дій). Отже, у зв`язку з неможливістю перебування і здійснення діяльності за місцезнаходженням, зазначеним у ЄДРПОУ, з 01.09.2023 року директор ТОВ «Лайт Хаус» тимчасово перебуває у м. Києві, є внутрішньо переміщеною особою, що унеможливлює отримання поштової кореспонденції за юридичною адресою. Проте в ЄДРПОУ заначений телефон директора та електронна адреса для зв`язку з підприємством, отже з Відповідачем була доступна комунікація через електронні засоби зв`язку, що були доступні суду, однак суд їх не використав. Таким чином, директор ТОВ «Лайт Хаус» не отримувала ухвалу про відкриття провадження у справі, судові виклики та повідомлення, товариство не було обізнане про розгляд справи, що порушує право відповідача на справедливий суд. Отже, ненадання ТОВ «Лайт Хаус» документів щодо своєї правової позиції по справі та відсутність у судовому засіданні зумовлені поважними причинами, які не залежали від волі Відповідача. Сам факт направлення судових повідомлень за юридичною адресою Відповідача не свідчить про належне повідомлення, оскільки відповідно до правових позицій Верховного Суду належним є саме реальне доведення інформації до відома сторони, а не формальне вчинення дій судом;
- також скаржник зазначає, що був позбавлений можливості заявити про застосування наслідків спливу позовної давності в місцевому господарському суді у зв`язку з його неналежним повідомленням про розгляд справи.
При цьому апелянт вказує на необхідність урахування спеціальних норм щодо зупинення перебігу строків позовної давності: на період карантину з 12.03.2020 по 30.06.2023 (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Постанова КМУ № 211) та на період воєнного стану з 24.02.2022 (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). За твердженням відповідача, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності був зупинений з 12.03.2020 та відновився лише 04.09.2025 у зв`язку з набранням чинності Законом України № 4434-IX. З огляду на те, що позивач звернувся з позовом 12.12.2025 (через три місяці після відновлення строку), передбачена ст. 257 ЦК України трирічна позовна давність охоплює лише вимоги починаючи з 13.06.2017.
Відтак, ТОВ «Лайт Хаус» вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 по 12.06.2017 у загальному розмірі 40 448,06 грн (по кв. № 4 — 19 076,20 грн, по кв. № 5 — 21 371,86 грн) заявлені поза межами позовної давності та відхиляються. На думку апелянта, незастосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності є неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.04.2026 для розгляду справи №922/831/23(922/4492/25) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2026 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/831/23(922/4492/25); відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
07.04.2026 матеріали справи №922/831/23(922/4492/25) надійшли до Східного апеляційного господарського суду (вх.№ 3920).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №922/831/23(922/4492/25). Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» (вх.№649Х від 01.04.2026) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 у справі №922/831/23(922/4492/25). Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Представником позивача до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу (вх.№904 від 21.01.2026), в якому останній просить суд, зокрема, відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (якщо суд ще не прийняв скаргу до розгляду) або залишити апеляційну скаргу без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ «Лайт Хаус» залишити без задоволенн, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 року у справі № 922/831/23 (922/4492/25) залишити без змін. Відмовити у застосуванні наслідків спливу позовної давності, оскільки відповідна заява не була подана Відповідачем у суді першої інстанції при належному його повідомленні про розгляд справи.
Представником відповідача до суду апеляційної інстанції подано клопотання (вх.№4707 від 27.04.2026), в якому остання просить долучити до матеріалів справи копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Щодо клопотання апелянта про долучення доказів ( вх.№4707 від 27.04.2026) колегія суддів зазначає про наступне.
Так, Господарським процесуальним законодавством передбачено чіткий порядок надання доказів до суду.
Відповідно до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частиною другою статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Додана до апеляційної скарги довідка від 01.09.2023 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду першої інстанції подана не була.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як: «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи». При цьому тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).
Винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи, у даному разі - відповідача.
Висновок щодо застосування приписів статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 року у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17.
Водночас, як вбачається зі змісту поданого клопотання, відповідачем не заявлено про поновлення строку на подання відповідного доказу, та взагалі клопотання про долучення доказів не містить жодних аргументувань.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №913/479/18.
За таких обставин, зважаючи на приписи статей 80, 119, 269 ГПК України, клопотання відповідача про долучення доказів задоволенню не підлягає.
Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з частино 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням вищезазначених законодавчих положень, ухвала про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження вручена сторонам у справі в електронному кабінеті системи «Електронний Суд» 14.04.2026.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.
Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Дослідивши матеріали справи, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Приватне підприємство "Лайт Хаус" на підставі договору купівлі - продажу №1950 та №1952 від 15.06.2007р. посвідчений приватним нотаріусом Яновою О.Є, є власником квартири №4 та №5 по вулиці Сумській, 45, у місті Харкові, що підтверджується відповіддю №2378522 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Багатоквартирний будинок за адресою: м.Харків, вулиця Сумська, 45 є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та перебуває у господарському віданні Комунального підприємства "Житлокомсервіс".
21 листопада 2006 року у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано публічний типовий договір №95/1 ( зі змінами , внесеними в 2007 і 2009 роках) про надання житлово-комунальних послуг, яким передбачено предмет договору, права та обов`язки сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг.
Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова, а Споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.
Відповідно до п.2 Договору Невідкладною частиною договору є рішення Харківської міської ради від 06.10.2006 р. №139/06 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (квартирну плату) для житлово - експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м.Харкова.
Згідно з п.4 Договору розмір щомісячної плати за надані послуги з моменту укладання цього договору становить для кожного Споживача окремо, залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно - гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинку (споруди) та прибудинкової території, на підставі додатку №4 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.10.2006р. №806 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (квартирну плату) для житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м.Харкова. 
Відповідно до п.7 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється (платежі вносяться) не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до п.13 Договору Споживач, крім іншого, зобов`язаний сплачувати послуги в установлені договором строки.
Згідно п. 22 публічного договору про надання житлово-комунальних послуг цей договір набирає чинності з 01 січня 2007 року, строком на 3 роки, якщо про інше не буде заявлено Споживачем у письмовій формі. Договір вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду .
Відповідно до п.23 Договору Договір може бути розірваний достроково у разі:
- переходу права власності (користування) на квартиру, інші житлові та/або нежитлові приміщення до іншої особи;
- невиконання умов договору сторонами.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою споруд у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова.
Згідно з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20.12.2011 р. (зі змінами, внесеними виконавчим комітетом від 27.01.2012 р. № 39) прийнято тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Рішення набирало чинності з 01.01.2012 р.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 283 від 10.05.2017 р. скориговано тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Рішення набирало чинності з 01.06.2017 р.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 318 від 11.05.2018 р. скориговано тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Рішення набирало чинності з 01.06.2018 р.
Актуальні тарифи та посилання на відповідні рішення виконавчого комітету Харківської міської ради містяться також у відкритому доступі в мережі Інтернет на офіційному веб сайті КП «ЖИТЛОКОМСЕРВІС».
Рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 26.01.2024 № 522/24 Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» було перейменовано у Комунальне підприємство «Житлокомсервіс». Відповідні відомості внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується випискою від 15.04.2024.
Згідно з довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг за адресою: вул. Сумська, 45, кв. 4, сформованої за період з 01.03.2007 до 01.11.2025, заборгованість ТОВ "Лайт Хаус" за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складає 52 049,66 грн.
Згідно з довідкою про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг за адресою: вул. Сумська, 45, кв. 5, сформованої за період з 01.03.2007 до 01.11.2025, заборгованість ТОВ "Лайт Хаус" за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій складає 58 162,17 грн.
Станом на дату подання позовної заяви відповідна заборгованість сплачена не була.
Отже, невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за спожиті житлові послуги є порушенням права позивача на належну оплату наданих послуг. Вказане і стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Харківської області з відповідним позовом.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що ТОВ "Лайт Хаус" звертався до позивача зі скаргами, актами-претензіями щодо неналежного надання послуг, з письмовою відмовою від послуг підприємства тощо, що свідчить про прийняття та споживання ТОВ "Лайт Хаус" наданих йому послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Однак, в супереч вимог ст. 74 ГПК України відповідач не спростував розрахунок заборгованості, складений позивачем, не навів обґрунтованих аргументів невідповідності розрахунків позивача фактичним обставинам та дійсним тарифам на той чи інший період. Доказів неправильності або неточності розрахунків, сформованих позивачем, до суду надано не було.
Місцевим господарським судом встановлено, що здійснені позивачем нарахування узгоджуються з тарифами, які містяться в додатках до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 318 від 11.05.2018 у відкритому доступі на офіційному веб сайті Харківської міської ради.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції виснував про доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, отже, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне
З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 року у справі № 922/831/23 (922/4492/25) оскаржується відповідачем лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.03.2007 року по 12.06.2017 року у загальному розмірі 40 448,06 грн (у тому числі по квартирі № 4 19 076,20 грн, по квартирі № 5 21 371,86 грн) у зв`язку з незастосуванням за вказані періоди строків позовної давності та неналежним повідомленням відповідача судом першої інстанції.
При цьому апелянтом не ставиться питання щодо обґрунтованості, правомірності та правильності здійснених позивачем нарахувань за послуги з утримання будинків i споруд та прибудинкових територій, а також щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості за період з 13.06.2017 року по 01.11.2025 року у сумі 69 763,77 грн.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обовязків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
Разом із тим реалізація зазначених гарантій здійснюється у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
Так, з 18.10.2023 введено в дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», яким, зокрема, внесено зміни до положень ГПК України.
Так, відповідно положень ч. 6 ст. 6 ГПК України (в редакції від 19.10.2023) адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» віднесено до категорії осіб, які зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.
Водночас матеріали справи свідчать, що на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідач вимоги закону не виконав та не мав зареєстрованого електронного кабінету, що підтверджується відповіддю (довідкою) про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС (т.1 а.с.45).
За таких обставин місцевий господарський суд, з метою забезпечення процесуальних прав відповідача, відповідно до ст.251, ст.252 та ст.165 Господарського процесуального кодексу України, з використанням установи поштового зв`язку АТ «Укрпошта» направив на адресу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» (61022, м. Харків, вул. Сумська, буд. 45, код ЄДРПОУ 35070291), яка збігається з адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ухвалу про відкриття провадження у справі №922/831/23 (922/4492/25) від 26.12.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Проте 19.01.2026 зазначену судову кореспонденцію повернуто до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній».
При цьому відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, колегія суддів стверджує, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 27.02.2023 у справі №909/548/16 (909/947/20)).
Доводи апелянта про те, що директор товариства з 01.09.2023 тимчасово перебуває у м. Києві як внутрішньо переміщена особа, у зв`язку з чим була відсутня можливість отримувати кореспонденцію за юридичною адресою, є такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм законодавства з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Отже, юридична особа є самостійним учасником цивільних та господарських правовідносин, який реалізує свої права та виконує покладені на нього обов`язки незалежно від особи її керівника. Зміна місця перебування керівника або неможливість його особистого перебування за місцезнаходженням юридичної особи сама по собі не свідчить про припинення діяльності юридичної особи чи неможливість виконання нею процесуальних обов`язків.
З наведеного вбачається, що юридична особа не ототожнюється виключно з її керівником, а здійснює свою діяльність через організовану систему управління та представництва.
При цьому відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» є: 61022, м. Харків, вул. Сумська, буд. 45.
Відповідно до пункту 7 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відтак саме юридична особа зобов`язана забезпечити можливість отримання кореспонденції за своїм офіційно зареєстрованим місцезнаходженням або в установленому законом порядку повідомити про його зміну. Тому посилання апелянта на тимчасове перебування директора товариства у м. Києві як внутрішньо переміщеної особи саме по собі не спростовує факту належного направлення судом процесуальних документів за місцезнаходженням відповідача, зазначеним у Єдиному державному реєстрі.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.
Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відповідач, серед іншого, не був позбавлений права та можливості ознайомитися з процесуальними документами у справі №922/831/23 (922/4492/25) у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Також колегія суддів враховує, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути безумовною підставою для висновку про неналежне повідомлення учасника справи або поважність причин невчинення процесуальних дій. Такі обставини мають оцінюватися з урахуванням конкретних доказів того, яким саме чином вони унеможливили вчинення відповідної процесуальної дії. У даному випадку таких доказів апелянтом не надано.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд належним чином здійснив повідомлення відповідача про розгляд даної справи у спосіб, передбачений нормами процесуального законодавства. Наведені в апеляційній скарзі обставини не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не спростовують належності повідомлення відповідача про розгляд справи. 
Апелянт у скарзі зазначає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги за період з 01.03.2007 по 12.06.2017 у загальному розмірі 40 448,06 грн заявлені поза межами строку позовної давності, а тому не підлягають задоволенню. На думку скаржника, незастосування місцевим господарським судом наслідків спливу позовної давності є наслідком неправильного застосування норм матеріального права та підставою для скасування судового рішення в цій частині.
Приписами ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.260 позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Стаття 267 ЦК України передбачено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14ц дійшла висновку стосовно того, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін (близький за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).
З огляду на встановлення судом апеляційної інстанції належного повідомлення відповідача про розгляд справи в Господарському суді Харківської області, колегія суддів зазначає, що заява ТОВ «Лайт Хаус» про застосування позовної давності, викладена вперше в апеляційній скарзі, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, у місцевого господарського суду були відсутні процесуальні підстави для застосування позовної давності при ухваленні рішення від 02.03.2026 року, а доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм статей 256, 257, 267 Цивільного кодексу України є безпідставними та відхиляються судом апеляційної інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з правовою оцінкою, наданою судом першої інстанції, і не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження, а тому суд залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. 
За змістом пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Крім того, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 02.08.2026 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.04.2026 №4857-ІХ).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини введення в Україні воєнного стану, поточну ситуацію що склалася в місті Харкові та Харківській області, з огляду на об`єктивні причини неможливості проведення судового засідання у строк встановлений в частині 2 статті 221 ГПК України, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду, а також з метою реалізації учасниками справи процесуальних прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, суд застосував принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини.
Керуючись статтями 129, 233, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Хаус» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 02.03.2026 у справі №922/831/23(922/4492/25) залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 24.07.2026.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян