ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/8957/26	Головуючий у 1-й інстанції Холява О.І. 	
Провадження № 33/817/396/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.3 ст. 126 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Бабічук А.С.,  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Бабічук А.С. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.
Як визнав суд, 14 квітня 2026 року о 13 год. 58 хв. в с. Велика Березовиця, на дорозі АДМ19 329 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Golf, р.н. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортним засобом, чим порушив ч.10 ст. 15 ЗУ “Про дорожній рух”, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 126 КУпАП. 

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Бабічук А.С. вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою, однобічністю проведеного судового розгляду.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції не встановив та не мотивував, якими доказами підтверджується обізнаність ОСОБА_1 про встановлення щодо нього тимчасового обмеження.
Вказує, що сам факт існування постанови державного виконавця не свідчить про те, що особа була повідомлена про її винесення та усвідомлювала існування встановленого обмеження.
Звертає увагу, що згідно відповіді Глибоцького відділу державної виконавчої служби від 27.05.2026 року вбачається, що державний виконавець лише повідомив про направлення постанови від 23.02.2026 року простою кореспонденцією, проте не надано жодного доказу такого направлення.
Разом з тим зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч.1 ст. 28 Закону Ураїни “Про виконавче провадження” постанови передбачені п.п. 1-4 ч.9 ст. 71 надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.
Вказує, що відсутність доказів повідомлення особи про встановлене тимчасове обмеження виключає можливість зробити висновок про доведеність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
Зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_2 не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі.
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.3 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Заслухавши апелянта -захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Бабічук А.С., яка підтримала подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить її задовольнити; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, виходячи з положень ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог закон суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не дотримався.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність встановлена за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. 
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Виходячи зі змісту та юридичного аналізу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, вчинення такого правопорушення передбачає умисну форму вини.
Згідно ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. 
Проте, під час апеляційного розгляду встановлено, що в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №640687 від 14 квітня 2026 року; матеріалами фотофіксації; копією постанови серії ЕНА №7023650 від 14 квітня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП; рапортом інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції Ярош Н. Від 14 квітня 2026 року; копією витягу про надання інформації щодо автомобільної дороги; копією постанови серії ВП №74839714 від 23 лютого 2026 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 ; довідкою інспектора відділу адміністративної практики УПП в Тернопільській області ДПП лейтенанта поліції Бучак І. від 15 квітня 2026 р.
Разом з тим, місцевим судом не враховано, що жоден з вищенаведених документів не містить відомостей про ознайомлення ОСОБА_1 із встановленням йому тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, за порушення якого його фактично притягнуто до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 126 КУпАП відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про доведення до його відома постанови державного виконавця від 23.02.2026 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, що є обов`язковою умовою для притягнення апелянта до адміністративної відповідальності за вищевказаною правовою нормою. 
Окрім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами було скасовано у зв`язку з погашенням заборгованості боржником, про що свідчить постанова старшого державного виконавця Дабики В.П. Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 21 квітня 2026 року.
З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, за якою його Тернопільським міськрайонним судом притягнуто до адміністративної відповідальності.
За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адвоката Бабічук А.С. — задовольнити. 
Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) місяців — скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя