Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1575/25
Провадження по справі № 2/514/388/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року с-ще Бессарабське 

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого суді Кирилюк І.М. 
при секретарі судового засідання Царан К.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що 27.09.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ - «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 уклали договір споживчого кредитування №4999574, згідно з яким Товариство зобов`язалось надати позичальникові кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування. 
На підставі договору факторингу № 16072025 від 16 липня 2025 року, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», згідно з реєстром боржників, який є невід`ємною частиною договору, до ТОВ «ФК «ЄАПБ», серед іншого, перейшло право вимоги за кредитним договором № 4999574, укладеним з ОСОБА_1 .
Оскільки ОСОБА_1 не здійснила платежі для погашення існуючої заборгованості, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути на його користь з відповідача 36 097,79 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 9 999,98 грн - суми заборгованості за основним боргом, 22 597,74 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами та 3500 грн сума заборгованості за штрафами. Також позивач просить стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору за звернення до суду з цим позовом. 
Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 18.11.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву.
Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача. Поштові відправлення за зареєстрованою адресою проживання повертались із відміткою Укрпошти з довідками про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Відповідач у передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України.
Таким чином суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, проте останній в судове засідання не з`явився, відзиву на позов суду не надав, причини неявки суду не повідомив. 
Позивач -ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у позові зазначив, що просить розглядати справу без його представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення . 
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання без повідомлення причини такої неявки, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. 
Ураховуючи наведені обставини, думку позивача щодо можливості розгляду справи у заочній процедурі, суд дійшов висновку про проведення її розгляду без участі сторін з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Судом встановлено наступні фактичні обставини у справі.
ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «ЕАПБ» є юридичними особами, які мають право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами (свідоцтвом про реєстрацію юридичної особи, ліцензіями, розпорядженнями, статутами). 
27 вересня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали договір споживчого кредитування № 4999574, згідно з яким товариство надало ОСОБА_1 у розпорядження грошові кошти у сумі 10 000 грн строком на 360 днів з оплатою процентів 1,00 % за кожен день користування в межах строку. 
Договір споживчого кредитування укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний через офіційний сайт. Акцептування договору позивальником здійснене шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, надісланим на телефонний номер SMS повідомленням.
Підписанням паспорту споживчого кредиту відповідач підтвердила що ознайомлена з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця, схемами кредитування, з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, що підтверджується паспортом споживчого кредиту ( а.с.16-17). 
Правила кредитування ТОВ «Лінеура Україна» розміщені на сайті є публічною частиною договору, до якого позичальник підписанням кредитного договору приєдналась.
Позикодавець 27.09.2024 року на виконання п. 2.1 кредитного договору перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 із залученням для виконання такої платіжної операції ТОВ «Універсальні платіжні рішення», що надає фінансові платіжні послуги з переказу коштів у безготівковій формі без відкриття рахунків (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012, ліцензія НБУ №3 від 11.11.2013).
Згідно з довідкою, виданою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до умов договору про переказ коштів №ФК-П-19/03-01 року 12.03.2019, укладеного між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало 27.09.2024 кошти на суму 10000,00 грн за номером платіжної картки № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іРау.ua-521865271).
Таким чином позикодавець на виконання договору виконав зобов`язання, надав відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, за участі платіжної установи ТОВ «Універсальні платіжні рішення», котра надає фінансові платіжні послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. 
Відповідно до договору факторингу № 16072025 від 16 липня 2025 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до ОСОБА_1 на умовах договору споживчого кредиту № 4999574, що підтверджується витягом з реєстру боржників 16.07.2025 року до договору факторингу.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 16.07.2025 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Як убачається з наданого ТОВ «Лінеура Україна» розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 36 097,79 грн., з яких: 9999,98 грн - сума заборгованості за кредитом, 22 597,74 грн -заборгованість по процентах за користування кредитом (сума визначена у розрахунку з урахуванням внесених відповідачем платежів) та 3500 грн - сума штрафів, нарахованих відповідно до п.6 кредитного договору.
Здійснюючи правову оцінку встановленим обставинам суд виходить з такого. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ст. 509 Ц К України)
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ст. 510 ЦК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
Укладення договору є підставою для виникнення зобов`язань (ч.2 ст. 509 ЦК України). 
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п.1-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживне кредитування».
Кредитодавцем у розумінні зазначеного Закону є банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити ( п.7 ч.1 ст.1 Закону «Про споживче кредитування»).
Порядком споживчого кредитування передбачено, що кредитодавець встановлює можливість укладення договору про споживчий кредит на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача (ч.2 ст. 14 Закону України «Про споживне кредитування»).
Відповідно до Закону «Про споживче кредитування» та Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» такий договір може укладатися шляхом приєднання, коли він складається із індивідуальної і публічної частини договору (ст.634 ЦК України, ч.2 ст.13 Закону «Про споживче кредитування», ч.5 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»).
Положеннями ЦК України, які застосовуються до кредитного договору, передбачено, що такий договір є укладеним з моменту передачі грошей. Позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1046 ЦК України ст.1049 ЦК України). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, серед іншого, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). 
Згідно з вимогами Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу (ч.2 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування»).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) ( ч.1 ст.1077 ЦК України).
Ураховуючи, що на підставі наданих доказів встановлено, що ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих коштів за укладеним договором про надання споживчого кредиту, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює правовідносини у сфері споживчого кредитування.
Щодо стягнення штрафних санкцій, суд зазначає, що Законом України 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності у грудні 2023 року, було виключено з Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» п.6-1, за нормами якого споживач звільнявся від відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит на час дії в Україні режиму воєнного часу. Разом з цим законодавець урегулював питання визначення граничного розміру денної процентної ставки, яка нараховується за користування кредитом у договорах споживчого кредитування.
Отже вимоги позивача про стягнення нарахованих штрафів за невиконання кредитних зобов`язань ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Відповідач не надала суду власного розрахунку заборгованості за кредитом на умовах укладеного договору, тому суд виходить з суми заборгованості, наведеній в розрахунку позивача, в якому ураховані внесені боржником платежі протягом строку користування кредитом.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК ЄАПБ» доведені в суді наданими доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2422,40 грн..
Керуючись ст.ст. 13, 259, 280-289, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014)заборгованість за кредитним договором №4999574 від 27.09.2024 року сумі 36 097 (тридцять шість тисяч дев`яносто сім) грн.
Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014) 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп судового збору. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя  І.М. Кирилюк