Справа № 750/5257/26
Провадження № 2/750/2887/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
судді | Кулініча Ю.П.,
секретаря за участю | Литвин Д.В., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техавіаком» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

07.05.2026 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 40 677,57 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 04.11.2025 по 06.03.2026 в сумі 9 958, 72 грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку 113 647,58 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2026 по день ухвалення судового рішення, обчислений виходячи із середньоденного заробітку в розмірі 1 244,84 грн., що станом на день подання позову становить 54 772,96 грн., з подальшим нарахуванням до дня ухвалення судового рішення.
Ухвалою суду від 15 червня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідач у відзиві на позов просив розглядати справу у відсутність представника відповідача. Позов визнав частково, просив зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У судовому засіданні позивач позов підтримав та підтвердив отримання коштів згідно наданих відповідачем копій платіжних інструкцій.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техавіаком».
Згідно з наказом про прийняття на роботу № 685-к від 03.11.2025 позивача було прийнято на посаду оператора верстатів з програмним керуванням 2-го розряду до дільниці з обробки металів з 04.11.2025.
Наказом № 148.1-к від 06.03.2026 позивача звільнено з роботи з 06.03.2026 на підставі пункту 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, фінансово-економічному відділу доручено виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 04.11.2025 по 06.03.2026, всього за 8 (вісім) календарних днів та виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.
16.02.2026 та 24.02.2026 ОСОБА_1 подавав звернення до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та у відповідь отримав листи від 02.03.2026 та 06.03.2026 з яких вбачається, що ТОВ «Науково-виробнича компанія «Техавіаком» недотримано вимог законодавства щодо виплати заборгованості по заробітній платі.
Окрім того, за розрахунками позивача, відповідач не виплатив у повному обсязі належні йому суми заробітної плати, а саме: заборгованість по заробітній платі в повному обсязі за період з 01.01.2026 по 06.03.2026 розмірі 40 677,57 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 04.11.2025 по 06.03.2026 (всього за 8 календарних днів) в сумі 9 958,72 грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку 113 647,58 грн., а всього в розмірі 164 283, 87 грн.
На момент звернення до суду зазначена сума позивачеві не виплачена, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-7) та випискою по картковому рахунку позивача № НОМЕР_1 , на який він отримував заробітну плату в АБ «УКРГАЗБАНК».
У відзиві на позов відповідач не погодився з розрахунком позивача та заявив, що заборгованість станом на день звільнення складала 107499,66 грн., з яких 41782,50 заробітної плати за виключенням податків та обов`язкових платежів, 5891,36 грн. компенсації за невикористану відпустку, 79455,60 грн. вихідної допомоги. При цьому обґрунтування такого розрахунку відповідач не подав.
Згідно копій платіжних інструкцій № 1452 від 22.06.2026, № 1086 від 27.05.2026, № 769 від 09.04.2026, № 1159 від 17.06.2026, відповідач перерахував позивачеві 34088,51 грн.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить:
- основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій,
- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно зі ст. 44 КЗпП України у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у ч.3 ст.38 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Середній заробіток працівника визначається згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі – Порядок).
За змістом пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відсувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Позивачем на підтвердження своїх доводів про невиплату відповідачем заробітної плати при звільненні надано індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-7) та виписку по картковому рахунку позивача.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.01.2026 по 06.03.2026 розмірі 40 677,57 грн., грошової компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 04.11.2025 по 06.03.2026 (всього за 8 календарних днів) в сумі 9 958,72 грн., а також вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку 113 647,58 грн., за вирахуванням фактично сплачених сум.
Відповідачем даний розрахунок заперечений, але не спростований.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.  При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Позивач був звільнений 06 березня 2026 року, але йому не були виплачені всі суми, що належать йому від підприємства в день звільнення.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено порушення відповідачем права позивача на отримання належних йому при звільненні сум заробітної плати, у строки, зазначені статтею 116 КЗпП України, що є підставою для застосування відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Згідно з п.1 Порядку №100 цей нормативний акт застосовується, зокрема, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
В пункті 2 Порядку № 100 зазначено, що середня заробітна плата обраховується, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Позивачу при звільненні не була виплачена заробітна плата, як того передбачає ст.116 КЗпП України. Подією, з якою пов`язана виплата за затримку виплати всіх сум, є день звільнення позивача у березні 2026 року, тому середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, що передували звільненню – січень, лютий 2026 р.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Позивач звільнений із займаної посади 06 березня 2026 року. 
Число робочих днів у періоді з 07.03.2026 (наступний день після звільнення) по 12.05.2026 (день ухвалення рішення суду) складає 158 днів, що перевищує 6 місяців, тому середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні, необхідно рахувати за 6 місяців, тобто з 03.10.2025 по 02.06.2026, що складає 130 робочих дні.
Виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати 1244,84 грн., середній заробіток складатиме 161829,20 грн. 
Враховуючи загальний розмір заборгованості, часткове погашення заборгованості відповідачем після подання позову, економічне становище сторін, пов`язане з воєнний станом в Україні, суд вважає, що з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності розмір компенсації слід зменшити до 50000 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь позивача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техавіаком» (пр.Миру, буд.53, офіс 213, м.Чернігів, код ЄДРПОУ – 42980231) про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техавіаком» на користь ОСОБА_1 6589,06 грн. заборгованості по заробітній платі з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів, 9 958,72 грн. грошової компенсації за невикористану відпустку з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів, 113 647,58 грн. вихідної допомоги з наступним утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів, 50000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
У задоволенні позові в іншій частині – відмовити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техавіаком» на користь ОСОБА_1 
1331 грн. 20 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження  - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя  Ю.П.Кулініч