ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер провадження: 22-ц/819/1059/26 
Єдиний унікальний номер справи: 766/6931/25
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2026 року   м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Приходько Л. А.,
суддів: Базіль Л.В.,
Радченко С.В.,
секретар Манько К.М.,
учасники справи:
заявник – Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»,
заінтересована особа – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Херсонського міського суд Херсонської області від 26 травня 2026 року, у складі головуючого судді Кузьміної О.І., 
встановив:
19 травня 2026 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заяви представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження задоволено. Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12 422,40 грн, з яких: 10 000,00 грн - витрати на правничу допомогу та 2 422,40 грн - судовий збір. У задоволені зустрічних позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року вказане рішення було змінено. Зокрема, було скасовано рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» судового збору у сумі 2 422,40 грн. У решті, а саме в частині стягнення 10 000,00 грн на правничу допомогу, рішення суду залишено без змін. Також апеляційним судом було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5 232,38 грн.
22 квітня 2026 року Херсонським міським судом Херсонської області було видано виконавчий лист у справі № 766/6931/25 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 12 422,40 грн. Зазначена сума є помилковою, оскільки вона включає 2 422,40 грн судового збору, обов`язок зі сплати якого був скасований постановою Херсонського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року. Таким чином, виконавчий документ видано на суму, яка не відповідає резолютивній частині остаточного судового рішення у справі. 
Крім того, представник банку зазначав, що 20 квітня 2026 року банком на адресу ОСОБА_1 було направлено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14 квітня 2026 року. Згідно з даною заявою зобов`язання банку перед стягувачем з компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн було частково припинено на суму 5 232,38 грн. Вказана сума була зарахована в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед банком зі сплати судового збору за апеляційний розгляд згідно з постановою суду від 16 лютого 2026 року. 
Тобто, на момент видачі виконавчого листа (22 квітня 2026 року) реальна заборгованість банку перед стягувачем, з урахуванням апеляційного перегляду та проведеного зарахування, становила лише 4 767,62 грн.
На підставі наведеного представник банку просив визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню частково у сумі 7 654,78 грн. (2 422,40 грн скасованого судового збору + 5 232,38 грн зарахованих зустрічних вимог), виконавчий лист у справі № 766/6931/25, виданий 22 квітня 2026 року Херсонським міським судом про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми 12 422,40 грн.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2026 року у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що оскільки виконавчий лист, який виданий 20 квітня 2026 року на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2025 року, та виконавчий лист, який виданий 20 березня 2026 року на підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 березня 2025 року, яке змінено постановою Херсонського апеляційного суду від 16 лютого2026 року, не містять в собі помилок, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні. 
29 травня 2026 року представник АТ КБ «ПриватБанк» – адвокат Шевченко А.О. на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, сформувавши її в системі «Електронний суд», в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2026 року, просить її скасувати, та постановити нове судове рішення, яким його заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню частково, задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначив, що судом не враховано факт видачі виконавчого документу на помилкову суму, що прямо суперечить постанові Херсонського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, якою було скасовано стягнення з банку судового збору у сумі 2 422,40 грн. 
Крім того, апелянтом зазначено про ігнорування судом факту припинення значної частини зобов`язання банку перед стягувачем на підставі статті 601 ЦК України. Так, скориставшись своїм правом на припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, 14 квітня 2026 року банком була підписана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно з якою зобов`язання банку перед стягувачем з компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн було частково припинено на суму 5 232,38 грн. 20 квітня 2026 року зазначена заява була направлена на адресу ОСОБА_1 цінним листом.
Таким чином, на думку апелянта, станом на момент виготовлення виконавчого листа від 22 квітня 2026 року реальна заборгованість банку за рішенням суду, з урахуванням проведеного зарахування, становила лише 4 767,62 грн (10 000,00 грн – 5 232,38 грн). Судом першої інстанції не взято до уваги надані банком докази припинення зобов`язання, внаслідок чого допущено стягнення суми, яка фактично вже не є боргом.
ОСОБА_1 та/або її представник своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Від представника АТ КБ «ПриватБанк» – адвоката Шевченко А.О. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.
Згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання.
Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не довів наявність передбачених положеннями статті 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, оскільки виконавчі листи на підставі судових рішень, які набрали законної сили, не містять будь-яких помилок, а тому підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Херсонського міського суду Херсонської області №766/6931/25 від 23 вересня 2025 року позов адвоката Петрової О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення іпотеки та зняття заборони відчуження задоволено. Ухвалено:
- визнати іпотеку за іпотечним договором, укладеним 13 вересня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., зареєстрованим в реєстрі за №2186 (Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 3727637 від 13.09.2006 року), такою, що припинена (запис перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. індексний №31629417 та № 31629873 від 29.09.2016 року); 
- зняти заборону на відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_1 на праві власності, виключивши записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру Іпотек про: квартиру АДРЕСА_1 , що була накладена 13.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., реєстровий №2187 (номер запису про обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3727914 від 13.09.2006 року), що перенесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Херсонської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 32767087 від 07.12.2016 року; квартиру АДРЕСА_1 ,, що була накладена 13.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., реєстровий №2188 (номер запису про обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3727997 від 13.09.2006 року), що перенесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Херсонської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 32768275 від 07.12.2016 року; 
- стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 12 422,40 грн, з яких 10 000,00 грн -витрати на професійну правничу допомогу, 2 422,40 грн - сплачений судовий збір. 
В задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2025 року у частині відмови у задоволенні позову АТ КБ "Приват Банк", стягненні судового збору у сумі 2 422,40 грн скасовано, ухвалено нове судове рішення.
Позов АТ КБ "Приват Банк" задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми за період із 08 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року у сумі 1 309.86 дол. США, що за курсом 41,4999 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.05.2025 року складає 54 359.06 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк» на користь судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 5 232,38 грн.
Стягнуто із АТ КБ "Приват Банк" в дохід держави судовий збір в сумі 2 019, 60 грн.
В решті рішення суду залишено без змін.
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що 20 березня 2026 року Херсонським міським судом Херсонської області видано виконавчий лист у справі №766/6931/25 на підставі постанови Херсонського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, по стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми за період із 08 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року у сумі 1 309.86 доларів США, що за курсом 41,4999 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23 травня 2025 року складає 54 359.06 грн, а також судового збору при поданні апеляційної скарги в сумі 5 232,38 грн.
Також, 20 квітня 2026 року Херсонським міським судом Херсонської області видано виконавчий лист у справі №766/6931/25 по стягненню АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 12 422,40 грн, з яких: 10 000,00 грн -витрати на професійну правничу допомогу, 2 422,40 грн - сплачений судовий збір.
Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (частина друга статті432 ЦПК України).
Так, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11, від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22.
У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі №2-118/2001.
Відповідно до частини першої статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до наведеного виконавчий лист, серед іншого, має містити резолютивну частину судового рішення, яке набрало законної сили та зміст якого передбачає заходи примусового виконання.
З огляду на матеріали справи виконавчий лист, виданий Херсонським міським судом Херсонської області від 20 квітня 2026 року містить відомості щодо стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 12 422,40 грн, з яких: 10 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, 2 422,40 грн - сплачений судовий збір, що не відповідає прийнятій по справі постанові Херсонського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, якою, зокрема, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2025 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 2 422,40 грн скасовано. 
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов необґрунтованого, помилкового висновку про наявність підстав для видачі виконавчого листа в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Таким чином виконавчий лист має бути приведений у відповідність до нової редакції судового рішення або визнаний таким, що не підлягає виконанню в цій частині.
В решті вказаний виконавчий лист, а саме щодо стягнення судових витрат по сплаті судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн підлягає виконанню.
Посилання заявника на ті обставини, що, реалізувавши своє право, передбачене статтею 601 ЦК України, на припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, ним 14 квітня 2026 року було підписано заяву та направлено стягувачу, за якою зобов`язання банку перед стягувачем з компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн було частково припинено на суму 5 232, 38 грн (судовий збір, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь банку), колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження факту зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 5 232, 38 грн (судовий збір, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь банку) надав до суду лише копію листа на ім`я ОСОБА_1 про зарахування зустрічних вимог за постановою Херсонського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року.
За змістом частини 1 статті 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.
Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному одна сторона є кредитором, а інша боржником, а в другому навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.
В розумінні статті 601 ЦК України, спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством. За загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент висловлення учасником відповідних правовідносин волевиявлення у відповідній формі, зокрема письмовій, що містить чітке однозначне волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.
Однією з важливих умов для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.
Заперечуючи щодо зарахування банком зустрічних однорідних вимог у розмірі 5 232,38 грн представник ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначала, що Херсонським міським судом Херсонської області 20 березня 2026 року було видано виконавчий лист у справі №766/6931/25 на підставі постанови Херсонського апеляційного суду від 16 лютого 2026 року, по стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми за період із 08 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року у сумі 1 309.86 доларів США, що за курсом 41,4999 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23 травня 2025 року складає 54 359.06 грн, а також судового збору при поданні апеляційної скарги в сумі 5 232,38 грн.
Отримавши виконавчий лист АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного виконавця із заявою про відкриття провадження. В межах виконавчого провадження ОСОБА_1 добровільно сплачено 1 309,86 доларів США, а також 5 232,38 грн судових витрат.
На підтвердження зазначених обставин представником ОСОБА_1 надано постанову про закінчення виконавчого провадження №80612162 від 21 квітня 2026 року, згідно якої виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №766/6931/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 3% річних від простроченої суми за період із 08 лютого 2019 року по 08 лютого 2022 року у сумі 1 309.86 доларів США, що за курсом 41,4999 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23 травня 2025 року складає 54 359.06 грн, а також судового збору при поданні апеляційної скарги в сумі 5 232,38 грн, закінчено у зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду.
Згідно перевірки даних в Автоматизованій системі виконавчого провадження, здійснених апеляційним судом, виконавче провадження №80612162, в якому стягувачем є АТ КБ «ПриватБанк», а боржником - ОСОБА_1 , було відкрите 26 березня 2026 року, та станом на теперішній час виконавче провадження є завершеним.
Тобто, на час підписання банком заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог (14 квітня 2026 року), було відкрите виконавче провадження за заявою АТ КБ «ПриватБанк» по стягненню з ОСОБА_1 , зокрема, судового збору в сумі 5 232,38 грн і на час звернення АТ КБ "ПриватБанк" із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає частково виконанню, боржником рішення суду виконано у повному обсязі. 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони і приписами статті 81 ЦПК України.
При цьому частиною шостою цієї норми передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Таким чином, зважаючи на виконання боржником ОСОБА_1 своїх зобов`язань по сплаті судового збору в сумі 5 232,38 грн у добровільному порядку під час виконання рішення суду за виконавчим листом, підстави для зарахування банком зустрічних однорідних вимог у розмірі 5 232,38 грн у виконавчому листі Херсонського міського суду Херсонської області №766/6931/25 від 20 квітня 2026 року відсутні.
Доказів визнання ОСОБА_1 боргових зобов`язань у визначеному АТ КБ «ПриватБанк» розмірі та згоди на зарахування зустрічних вимог, матеріали справи не містять.
Зважаючи на встановлені обставини, ухвала суду підлягає скасуванню, заява АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково, а виконавчий лист Херсонського міського суду Херсонської області від 20 квітня 2026 року у справі №766/6931/25 визнанню таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Підстави для задоволення решти вимог відсутні
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги на ухвалу суду сплатило судовий збір у розмірі 3 328,00 грн. 
Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає частково виконанню, а саме в сумі 2 422,40 грн (що складає 31,65% від заявленої банком суми), з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 053,31 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2026 року скасувати та постановити по справі нове судове рішення.
Заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі №766/6931/25, виданий 20 квітня 2026 року Херсонським міським судом Херсонської області в частині стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
У задоволені решти вимог заяви відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 053,31 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 липня 2026 року
Головуючий    Л. А. Приходько 

Судді    Л. В. Базіль

С.В.Радченко