621/1120/26
2/621/1480/26
РІШЕННЯ
іменем України
(заочне)

21 серпня 2026 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Кришталь А. А.,

позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
третя особа - Зміївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,
представник третьої особи - Нагорна О. О.,
розглянувши за відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та звільнення майна з-під арешту, третя особа Зміївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

у с т а н о в и в:

03.04.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , а 23.04.2026 подав змінену позовну заяву до ОСОБА_3 з вимогами:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати арешт та відповідну заборону відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Нагорної О. О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 549717, винесеної 31.08.2009 під час примусового виконання ухвали Зміївського районного суду Харківської області.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.07.2009 на підставі укладеного між ОСОБА_3 та ним, ОСОБА_1 , договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Серветник Анною Геннадіївною, реєстровий № 1568, він набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
02.09.2009 було здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ним.
Наприкінці березня 2026 року він вирішив продати власний житловий будинок, тож з метою підготовки пакету документів, необхідних для вчинення відповідного правочину, записався на консультацію до нотаріуса. Під час розмови з нотаріусом стало відомо, що стосовно належного йому на праві власності житлового будинку діє заборона на нерухоме майно, зареєстрована на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Зміївського РУЮ. Оскільки він ніколи не був та наразі не є боржником у жодному виконавчому провадженні, після спілкування з нотаріусом направився до Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (колишній Відділ державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції) з метою отримання інформації щодо арешту належного йому нерухомого майна. Працівник державної виконавчої служби повідомив, що 31.08.2009 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Нагорною О. О. під час примусового виконання виконавчого документа №2-1010, виданого Зміївським райсудом, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На підтвердження цього, йому було видано копію вказаної постанови, роздрукованої з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Із змісту постанови вбачається, що рішення про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем було прийнято на підставі ухвали Зміївського районного суду про накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 .
Зазначене свідчить про те, що рішення, спрямовані на арешт належного ОСОБА_3 майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (ухвала Зміївського районного суду та постанова державного виконавця), винесені у серпні 2009 року, хоча на той час ОСОБА_3 вже не був власником цього нерухомого майна, оскільки у липні 2009 року відчужив його на його користь. Отже, його право власності фактично не визнається, обтяження на нерухоме майно (житловий будинок) до цього часу залишається нескасованим, внаслідок чого він позбавлений можливості вільно розпоряджатися власністю, зокрема, відчужити належне йому майно.
Таким чином, наявність нескасованого обтяження на житловий будинок позбавляє його можливості володіти, користуватися і головне - розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, що, призводить до порушення його прав та законних інтересів, відтак, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з позовною заявою про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.
Зазначив, що право власності на житловий будинок ним набуто правомірно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, тобто у законний спосіб, проте ухвала Зміївського районного суду Харківської області про накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 і постанова державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження обмежують його право на розпорядження належним нерухомим майном.
Водночас, рішення суду про скасування арешту на вказане майно наразі відсутнє, тож правових підстав для винесення постанови про зняття арешту з майна державний виконавець не має.
Зазначені обставини стали підставою для пред`явлення в суді цього позову.
Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 07.04.2026 позовну заяву залишено без руху.
10.04.2026 судом отримано інформацію про реєстрацію місця проживання відповідача.
13.04.2026 представник позивача ОСОБА_2 отримала в суді копію ухвали від 07.04.2026.
23.04.2026 позивач ОСОБА_1 подав змінену позовну заяву до ОСОБА_3 та долучив квитанцію про доплату судового збору у розмірі 4 302 грн 00 коп.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.04.2026 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 19.05.2026.
18.05.2026 представник третьої особи Нагорна О. О. подала письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що додана заявником постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.08.2009, знята з оригіналу серія АА № 549717 ВДВС Зміївського РУЮ свідчить про те, що виконавче провадження здійснювалося у паперовій формі до впровадження автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП). Станом на дату надання відповіді в АСВП відсутні дані про виконавче провадження з примусового виконання ухвали № 2-1010, виданої в серпні 2009 року Зміївським районним судом Харківської області про накладення арешту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Оскільки арешт на майно накладено під час виконання ухвали суду для забезпечення позову, у Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відсутні підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13:00 годину 19.05.2026, та того ж дня відкладено судовий розгляд на 12.06.2026, у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення про час і місце судового розгляду учасників справи.
12.06.2026 у зв`язку з перебуванням судді Овдієнка В. В. у відпустці судовий розгляд не проведений. Судове засідання призначено на 21.08.2026.
21.08.2026 належним чином повідомленні учасники справи на судове засідання не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник позивача Гетьман О. М. подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник позивача ОСОБА_2 подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник третьої особи ОСОБА_4 причини неявки не повідомила.
Відповідач ОСОБА_3 не повідомила про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала.
Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечували позивач та його представник і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18).
У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого заочного рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
З копії паспорта громадянина України НОМЕР_1 , вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 6-8).
Даними довідки відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 675 від 09.04.2026 підтверджується, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 25).
Даними договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 31.07.2009 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Серветник А. Г., реєстровий № 1568, підтверджується, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 9, 10).
Пунктом 8 передбачено, що продавець ОСОБА_3 гарантує, що він провів всі розрахунки за комунальні послуги та інші послуги, знявся з реєстраційного обліку та звільнив відчужуваний житловий будинок з надвірними будівлями і передав ключі, ще до підписання та нотаріального посвідчення договору.
Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 7568008 від 31.07.2009, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Серветник А. Г. здійснено реєстрацію укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 правочину (а. с. 11).
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Зміївське БТІ" № 23736025 від 02.09.2009, 02.09.2009 проведено реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а. с. 12).
Водночас, згідно постанови серія АА № 549717 від 13.08.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, державним виконавцем Нагорною О. О. накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , на виконання виконавчого документа № 2-1010 від 08.2009, виданого Зміївським райсудом (а. с. 13).
З довідки ТОВ Консультаційний сервісний центр "Гудвіл" вбачається, що вартість належного ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 складає 430 174 грн 87 коп. (а. с. 35-37).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною першою статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Верховний Суд у постанові від 29 червня 2023 року по справі № 208/9810/21 зазначив, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (частина перша статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").
Отже, відповідно до положень статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" та сталої судової практики, скасування арешту майна за позовом особи, яка вважає себе власником майна, передбачає вирішення спору майнового характеру між такою особою та боржником або особою, в інтересах якої застосовано арешт.
Позивачем надано докази того, що арешт на житловий будинок накладено 31.08.2009, після укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку 31.07.2009, однак до проведення державної реєстрації права власності 02.09.2009.
Наявність виконавчого провадження у відношенні відповідача ОСОБА_3 , і застосуванням заходів забезпечення у виді арешту нерухомого майна, що не є його власністю, є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 .
За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 про визнання права власності на це нерухоме майно і про зняття з нього арешту підлягає задоволенню у повному обсязі.
Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішував.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати арешт та відповідну заборону відчуження нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Нагорної О. О. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 549717, винесеної 31.08.2009 під час примусового виконання ухвали Зміївського районного суду Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач, третя особа, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Третя особа - Зміївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, місцезнаходження: вул. Лиманська, буд. 15, м. Зміїв, Чугуївський район, Харківська область, 63404, код ЄДРПОУ: 34713099.

Повне рішення складене 21.08.2026.

Головуючий: В. В. Овдієнко