ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/2238/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м.Марганець, Дніпропетровська область 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром Груп", м. Нікополь, Дніпропетровська область 
про стягнення заборгованості 

Без виклику (повідомлення) учасників справи

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром Груп" (далі-відповідач) заборгованість за договором генерального підряду № 168 від 20.03.2018 у розмірі 60 060,00 грн.
Ухвалою від 28.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.
Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.
Суд бере до уваги, що за змістом ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.
Наведені конституційні засади означають серед іншого неприпустимість таких дій суду щодо строку розгляду справи, що не мають об`єктивного та розумного обґрунтування.
Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі; розумність строків розгляду справи судом є одним з основних засад (принципів) господарського судочинства.
Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
При цьому, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).
Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.
Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Враховуючи викладене, 09.07.2026 здійснено розгляд справи по суті в межах розумного строку.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору генерального підряду № 168 від 20.03.2018 в частині повного та своєчасного виконання робіт.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.
За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено перелік відомостей, про юридичну особу, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зокрема, передбачено, що до Єдиного державного реєстру вноситься інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти (пункт 18 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Слід також відзначити, що місцезнаходження юридичної особи при здійсненні державної реєстрації, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вноситься до відомостей про цю юридичну особу. За змістом частини 4 статті 17 вказаного Закону, державній реєстрації підлягають зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться у Єдиному державному реєстрі, тобто і зміна місцезнаходження, про що юридична особа має звернутись із відповідною заявою. Не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), юридична особа повинна передбачати або свідомо допускати можливість настання певних негативних ризиків (зокрема щодо неотримання поштової кореспонденції).
Слід відзначити, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала від 28.04.2026 було повернуто за зворотною адресою АТ "Укрпошта" з відміткою «Адресат відсутній» (а.с.32-34).
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, в розумінні частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом; ухвала суду від 28.04.2026 вважається врученою відповідачу у паперовому вигляді, про що свідчить відмітка поштового відділення на конверті..
При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.
Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.
Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі – Правила).
Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).
Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця). 
У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення. 
Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.
Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду. 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.
За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.
Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Так, ухвалою суду від 28.04.2026, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 
Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком. 
Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо позовних вимог позивача. У даному випадку додатково наданий один місяць господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.
Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій внесено не внесено.
Отже, станом на 09.07.2026 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився. 
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено. 
Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 
Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України). 
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами. 

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є обставини укладання договору генерального підряду № 168 від 20.03.2018, наявність чи відсутність заборгованості за поставлений товар.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як убачається з матеріалів справи, 20.03.2018 між Публічним акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Максіпром Груп" (Генпідрядник) було укладено Договір генерального підряду № 168, відповідно до пункту 1.1. якого Генпідрядник зобов`язується на свій ризик виконати увесь комплекс робіт із будівництва цеху з переробки шламів марганцевої руди (далі за текстом - Об`єкт), а також зобов`язується передати виконані роботи (результат виконаних робіт) та здати Об`єкт Замовнику у встановлений цим договором термін (строк) та взяти участь в роботі по введенню Об`єкта в експлуатацію. 
Відповідно до пункту 1.2. договору виконати увесь комплекс робіт із будівництва об`єкту означає обов`язок Генпідрядника належно, вчасно та якісно виконати наступні роботи: - перед проектні, проектні, будівельні, пусконалагоджувальні, що передбачені проектною документацією і визначені сторонами в переліку (Додаток 1), включаючи можливі роботи, які не зазначені певним чином в договорі, але необхідні для належного будівництва Об`єкту і нормальної його експлуатації; - випробувати змонтоване устаткування; - забезпечити прийняття завершеного будівництва Об`єкту в експлуатацію; - ліквідувати дефекти виявлені в ході при приймання робіт і в гарантійні строки експлуатації Об`єкта.
Відповідно до п. 2.1. Договору (з урахуванням Додаткової угоди № 5/1 від 12.11.2019р.) - загальний строк, протягом якого Генпідрядник повинен виконати усі роботи (тобто усі етапи робіт, весь комплекс робіт) і передати їх (результат виконаних робіт) Замовнику по останньому акту виконаних робіт визначається Календарним планом виконання робіт (Додаток № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною).
Етапи та строки виконання робіт Генпідрядником в цілому по Договору і строк здачі їх Замовнику, включаючи передачу Замовнику кінцевого результату виконаних робіт, визначаються погодженим сторонами Календарним планом виконання робіт (Додаток № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною), в якому помісячно відображені детальні строки (термін виконання) за переліком робіт, що визначені сторонами (з урахуванням Додаткових угод № 5/1 від 12.11.2019 року, № 6/1 від 01.09.2020 року, № 10/1 від 31.12.2021 року, № 11/1 від 12.04.2022 року).
Пунктом 2.4. договору передбачено, що датою остаточного закінчення виконання зобов`язань Генпідрядника за цим договором є дата вказана в Акті виконаних робіт, що підписується сторонами.
Відповідно до пункту 2.5. договору за взаємним погодженням сторони вправі зменшити чи збільшити загальний строк виконання робіт за цим договором, про що сторони укладають додаткову угоду до цього договору.
Згідно пункту 4.1. договору орієнтовна вартість робіт за договором становить 435 000 000 грн з ПДВ, в т.ч. винагорода Генпідрядника, відповідно до п.5.1. договору у розмірі 435 000 грн з ПДВ.
У відповідності до пункту 4.3. договору загальна сума цього договору складається з витрат Генпідрядника на виконання робіт зазначених у п.3.1.1., а також придбання матеріалів та обладнання для виконання робіт передбачених цим договором, винагороди Генпідрядника та вартості самих робіт, що виконуються Генпідрядником за цим договором. 
Остаточна сума цього договору, буде додатково встановлена наприкінці виконання робіт по цьому договору з урахуванням зауважень та змін у процесі будівництва.(п. 4.4. договору).
Відповідно до пункту 4.5. договору оплата за цим договором здійснюється Замовником Генпідряднику на банківський поточний рахунок Генпідрядника у національній валюті України з урахуванням фактично виконаних (або які будуть виконані) обсягів робіт (етапів робіт), придбаних матеріалів та обладнання (або матеріалів та обладнання яке необхідно придбати) Генпідрядником шляхом авансового платежу або з відстрочкою оплати за домовленістю сторін.
Згідно пункту 6.1. договору Генпідрядник виконує роботи, передбачені п.1.1. даного договору, в строки, передбачені календарним планом виконання робіт. 
Пунктом 6.2. договору встановлено, що здача та приймання робіт проводиться відповідно до діючих норм та правил. При виконанні будівельних робіт сторонами складається Акт приймання виконаних будівельних робіт (типова форма КБ2В), при виконанні робіт (надання послуг), Акт приймання-передачі матеріалів (обладнання), які можуть складатися періодично у процесі виконання робіт або ж по закінченні усього обсягу робіт за домовленістю сторін. В Акті обов`язково зазначається: - найменування робіт; - вартість робіт; - якість робіт. Особисті немайнові права інтелектуальної власності на створену науково-технічну продукцію i проектну документацію до неї належать Замовнику.
Відповідно до пункту 13.3. договору будь-які зміни і доповнення до договору дійсні лише за умови, якщо вони вчинені письмовій формі та підписані сторонами.
Всі додатки та протоколи до договору складають його невід`ємну частину. (п. 13.4. договору).
Згідно пункту 13.4. договору термін закінчення дії договору не звільняє сторін від виконання зобов`язань за цим договором.
Відповідно до п. 13.6. Договору (з урахуванням останньої Додаткової угоди № 12 до договору) даний Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2022 року.
При цьому, згідно п. 13.5. Договору – термін закінчення дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором.
27.04.2018 року між Акціонерним товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Максіпром Груп" було укладено Додаткову угоду №1 до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018 року яким було змінено назву замовника з Публічне акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат".
Додатковою угодою №4 від 23.01.2019 до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018 пункт 1.1. договору викладено в наступній редакції: "Генпідрядник зобов`язується на свій ризик виконати увесь комплекс Робіт із Будівництва цеху з переробки шламів марганцевої руди, до складу яких входять: Будівництво ділянки магнітної сепарації на території Басанського кар`єру на землях Томаківського району Дніпропетровської області (далі по тексту - ДМС) згідно Додатку №1 до цього Договору, придбання обладнання, товарно-матеріальних цінностей, монтаж обладнання, товарно-матеріальних цінностей згідно Додатку №1 до цього договору, створення та виконання ремонтів основних засобів згідно Додатку №1 до цього договору, а також зобов`язується передати виконані роботи (результат виконаних робіт) та взяти участь в роботі по введенню в експлуатацію ДМС та основних засобів цеху з переробки шламів марганцевої руди.".
Додатковою угодою № 5 від 12.11.2019 сторони продовжили термін дії договору до 31.12.2020.
Додатковою угодою №6 від 01.09.2020 до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018 року пункт 4.1. договору викладено в наступній редакції: Орієнтовна вартість робіт за договором становить 558 000 000,00 грн з ПДВ, в т.ч. винагорода Генпідрядника, відповідно до п.5.1. договору у розмірі 558 000 грн з ПДВ.
Додатковою угодою №10 від 31.12.2021 до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018 пункт 13.6. договору викладено в наступній редакції: Договір генерального підряду №168 від 20.03.2018 р. складений в 2-х аутентичних примірниках на 8 сторінках українською мовою, вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 30.06.2022 р.
Додатковою угодою №11 від 12.04.2022 до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018 року пункт 4.1. договору викладено в наступній редакції: Орієнтовна вартість робіт за договором становить 593 000 000,00 грн з ПДВ, в т.ч. винагорода Генпідрядника, відповідно до п.5.1. договору у розмірі 593 000 грн з ПДВ.
Додатковою угодою №11/1 від 12.04.2022 до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018 додаток №1 до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018 р. "Календарний план виконання робіт" викладено в новій редакції.
Додатковою угодою №12 від 30.06.2022 року до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018 року пункт 13.6. договору викладено в наступній редакції: Договір генерального підряду №168 від 20.03.2018 р. складений в 2-х аутентичних примірниках на 8 сторінках українською мовою, вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2022 р.
Сторонами було затверджено Календарний план виконання робіт (Додаток №1 до договору генерального підряду №168 від 20.03.2018) відповідно до якого, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №11/1 від 12.04.2022, кінцевим терміном виконання роботи з електропостачання на об`єкті "Ділянка магнітної сепарації" є вересень 2021 року,кінцевим терміном виконання останніх (завершальних) робіт "Витрати з пусконалагодження роботи цеху" є червень 2022 року.
На виконання умов Договору позивач перерахував на поточний рахунок ТОВ "Максіпром Груп" передоплату на суму 60 060,00 грн. (з ПДВ) згідно платіжної інструкції № 900 від 09.04.2021 р. для виконання робіт «Проектування модернізації існуючих споруд під АБК та інше», які передбачені п.1.5. Додатку № 1 «Календарний план виконання робіт» до Договору, а саме - виконання робіт з проведення технічної інвентаризації комплексу будівель та споруд АТ «Марганецький ҐЗК».
Позивач вказує, що в передбачений укладеним Договором строк (терміни), роботи, передбачені у п. 1.5. Додатку № 1 «Календарний план виконання робіт» до Договору генерального підряду № 168 від 20.03.2018 року, ТОВ "Максіпром Груп" не виконало в повному обсязі на суму отриманої передоплати 60 060,00 грн., чим порушило взяті на себе договірні зобов`язання.
Отримана за Договором ТОВ "Максіпром Груп" передоплата, що складає в сумі 60 060,00 грн., АТ «Марганецький ГЗК» не повернута.
Враховуючи не виконання робіт, передбачених п. 1.5.. Додатку № 1 «Календарний план виконання робіт» до Договору, та неповернення передоплати в сумі 60 060,00 грн., АТ «Марганецький ГЗК» письмово зверталося до ТОВ "Максіпром Груп" з наступними листами: № 3334/1 від 08.12.2023р., № 122/1 від 24.01.2024р. та № 326/1 від 06.03.2024р. з вимогою повернути отриману за Договором генерального підряду № 168 від 20.03.2018р. передоплату в сумі 60 060,00 грн., але відповіді на листи не отримано, передоплату Замовнику - АТ «Марганецький ГЗК» не повернуто.
Позивач зазначає, що про фактичне не повернення передоплати в сумі 60 060,00 грн. та існування даної заборгованості по Договору генерального підряду № 168 від 20.03.2018 року зі сторони ТОВ "Максіпром Груп" перед АТ «Марганецький ГЗК» підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків на 01.12.2022, який підписаний обома сторонами без жодних зауважень та заперечень.
Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою та другою статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до статті 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.
Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.
Замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.
Глава 61 Цивільного кодексу України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Згідно з частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Частиною 4 статті 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Відповідно до частини 2 статті 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом.
Відповідно до частини 10 статті 11 Господарського процесуального кодексу України якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).
Стаття 693 Цивільного кодексу України регулює питання "попередньої оплати" товару, з якої вбачається, що "попередньою оплатою" визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.
Відповідно до частин другої та третьої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.
При цьому, оскільки, законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Зазначені висновки суду узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №922/2131/19, від 27.11.2019 у справі №924/277/19, від 20.02.2019 у справі № 912/2275/17, від 30.07.2019 у справі № 904/4899/18.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до пункту 4.5. договору оплата за цим договором здійснюється Замовником Генпідряднику на банківський поточний рахунок Генпідрядника у національній валюті України з урахуванням фактично виконаних (або які будуть виконані) обсягів робіт (етапів робіт), придбаних матеріалів та обладнання (або матеріалів та обладнання яке необхідно придбати) Генпідрядником шляхом авансового платежу або з відстрочкою оплати за домовленістю сторін.
Акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" було перераховано попередню оплату Товариству з обмеженою відповідальністю "Максіпром Груп" у сумі 60 060,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №900 від 09.04.2021.
АТ «Марганецький ГЗК» письмово зверталося до ТОВ "Максіпром Груп" з наступними листами: № 3334/1 від 08.12.2023р., № 122/1 від 24.01.2024р. та № 326/1 від 06.03.2024р. з вимогою повернути отриману за Договором генерального підряду № 168 від 20.03.2018р. передоплату в сумі 60 060,00 грн.
06.03.2024 Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром Груп" із листом № 324/1 від 06.03.2024 яким вимагало повернути частину отриманої передоплати в сумі 757 940, 04 гривень.
Таким чином, строк повернення попередньої оплати є таким, що настав.
Доказів повернення попередньої оплати відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував.
Відповідач доказів виконання робіт, повернення попередньої оплати у розмірі 60 060,00 грн. до суду не надав, доводи наведені позивачем в обґрунтування позову у цій частині не спростував.
За викладеного позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь позивача 60 060,00 грн попередньої оплати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ. 
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов  Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром Груп" про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіпром Груп" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 106, ЄДРПОУ 38167697) на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (53400, Дніпропетровська область, Нікопольський район, м. Марганець, вул. Єдності, 62, код ЄДРПОУ 00190911) 60 060,00 грн попередньої оплати, 2 662,40 грн. судового збору. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано - 09.07.2026.

Суддя	 	Н.Г. Назаренко