Номер провадження: 22-ц/813/3883/26 
Справа № 946/1229/21
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Драгомерецького М.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря - Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за участю служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , за участю служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про усунення перешкод у вихованні дитини, зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про усунення перешкод у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_9 .
У лютому 2021 року ОСОБА_10 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_5 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один раз на тиждень у суботу з 10 до 13 год. у присутності матері з обов`язковим відвідуванням позашкільних закладів освіти, що відвідує дитина;
- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з онукою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , один раз на тиждень у п`ятницю з 17 до 19 год. з обов`язковим відвідуванням позашкільних закладів освіти, до яких ходить дитина;
- зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснювати виховання та спілкування з онукою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого буде виключене одночасне спілкування дитини з батьком ОСОБА_5 за відсутності матері дитини ОСОБА_2 .
Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 24 вересня 2016 року до 22 січня 2019 року вона та ОСОБА_5 перебували в шлюбі, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_11 .
Спільне проживання сторін припинено із 01 жовтня 2018 року, дитина залишилась проживати з нею. 21 січня 2021 року ОСОБА_5 та його батьки подали до органу опіки та піклування заяви про встановлення способу участі у вихованні дитини й спілкуванні з нею. З прийнятим органом опіки та піклування рішенням позивачка не згодна

Короткий зміст зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 .
У липні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, після уточнення якого просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у вихованні дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такий спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою:
- щосуботи з 10 до 18 год. за адресою проживання батька або у громадських місцях з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін;
- ІНФОРМАЦІЯ_3 (другий день після народження дочки) з 16 до 20 год.; святкові дні: Різдво, Новий рік, Пасха; ІНФОРМАЦІЯ_5 (день народження батька);
- влітку з метою оздоровлення дитини 14 днів з можливістю виїзду з дитиною за межі м. Ізмаїлу на території України;
- безперешкодно відвідувати дитину в будь-якому навчальному закладі, спілкуватися з вихователями, цікавитися успіхами та станом здоров`я.

Короткий зміст зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
У липні 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, після уточнення якого просили зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їм перешкод у вихованні онуки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такий спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з онукою:
- щоп`ятниці забирати дитину з будь-якого навчального закладу після 15 до 20 год. за місцем проживання баби та діда або у громадських місцях з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін;
- ІНФОРМАЦІЯ_3 (другий день після народження дочки) з 16 до 20 год.; святкові дні: Різдво, Новий рік, Пасха; ІНФОРМАЦІЯ_5 (день народження батька);
- безперешкодно відвідувати дитину в будь-якому навчальному закладі, спілкуватися з вчителями вихователями, цікавитися успіхами та станом здоров`я.

Процесуальний рух справи.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено. Зустрічні позовні вимоги задоволено. Зобов`язано ОСОБА_12 не перешкоджати батьку ОСОБА_5 , бабусі ОСОБА_3 та дідусеві ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено наступний спосіб участі батька ОСОБА_5 , бабусі ОСОБА_3 та дідуся ОСОБА_4 , у вихованні малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
-щосуботи з 10 години до 18 години за адресою проживання батька або у громадських місцях з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін;
- ІНФОРМАЦІЯ_3 , другий день після дня народження ОСОБА_11 з 16 години до 20 години ;
- святкові дні: Різдво, Новий рік, Пасха з 16 години до 20 години;
- ІНФОРМАЦІЯ_7, день народження батька;
- влітку з метою оздоровлення дитини 14 днів з можливістю виїзду з дитиною за межі м. Ізмаїл по території України;
- безперешкодно відвідувати дитину в навчальному закладі, спілкуватися з учителями, цікавитися успіхами та станом здоров`я дитини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції.
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 березня 2025 року апеляційну скаргу представника Петрова В.С. в інтересах ОСОБА_13 (до зміни прізвища ОСОБА_14 ) залишено без задоволення. Рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 15 травня 2024 року залишено без змін.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції.
Постановою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_13 - адвоката Петрова В.С. задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 27 березня 2025 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати частково рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення у відповідній частині, а саме:
1) частково відмовити у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_13 , зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ;
2) скасувати п. 3 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року про зобов`язання ОСОБА_13 не перешкоджати батьку ОСОБА_5 , бабусі ОСОБА_3 , дідусю ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
3) скасувати п. 4 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року щодо визначення способу участі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у вихованні малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
4) визначити наступний спосіб участі батька ОСОБА_5 у вихованні малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- щосуботи з 10 години до 13 години на перший, третій тиждень місяця у громадських місцях з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін в присутності матері впродовж одного року з дати вступу рішення суду в силу;
- влітку в липні або серпні місяці з метою оздоровлення дитини 14 днів з можливістю виїзду з дитиною за межі м. Ізмаїл по території України;
- безперешкодно відвідувати дитину в навчальному закладі, спілкуватись з учителями, цікавитися успіхами та станом здоров`я дитини.
5) визначити наступний спосіб участі бабусі ОСОБА_3 , дідуся ОСОБА_4 у вихованні малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- щоп`ятниці з 17 години до 19 години на другий і четвертий тиждень місяця за адресою проживаня бабусі і діда або у громадських місцях з обовязковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін;
- влітку з метою оздоровлення дитини 14 днів з можливістю виїзду з дитиною за межі м. Ізмаїл по території України;
- безперешкодно відвідувати дитину в навчальному закладі, спілкуватись з учителями, цікавитися успіхами та станом здоров`я дитини,
посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що:
1)ОСОБА_13 ніколи не перешкоджала спілкуванню дочки з ОСОБА_5 і його батьками. До січня 2021 року ОСОБА_13 завжди надавала доньку маті і батьку ОСОБА_5 для особистого спілкування по домовленості між сторонами. У той же час батько ОСОБА_15 бажання спілкуватись з малолітньою дитиною не виявляв;
2)суд першої інстанції не з`ясував думки дитини ОСОБА_11 щодо спілкування з батьком, бабусею і дідусем; 
3)суд не виявив та не врахував існування особливих обставин, які вимагають при визначеному періоді до встановлення близьких відносин між батьком та дитиною передбачити присутність матері при зустрічах, яка спроможна допомогти дитині найти психологічну стійкість у спілкуванні;
4)суд нав`язав дитині святкування визначеної релігії без залишення їй права бути атеїстом, зобов`язав святкування свого та чужого дня народження без запиту думки дитини;
5)суд не врахував інтереси дитини, потреби в особливому харчуванні, режим і графік навчання та занять.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині зустрічних позовних вимог та ухвалення нового рішення у цій по суті спору про часткове задоволення зустрічних позовів.

Фактичні обставини справи.
Апеляційним судом встановлено, що 24 вересня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_14 (до шлюбу - ОСОБА_16 зареєстрували шлюб (актовий запис від 24 вересня 2016 року № 580 вчинений Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області) (т. 1, а. с. 17).
ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_5 та ОСОБА_9 народилася донька ОСОБА_11 (т. 1, а. с. 16).
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є бабою та дідом ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22 січня 2019 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області в справі № 500/7233/18 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (т. 1, а. с. 14).
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю, батько дитини проживає окремо.
16 грудня 2021 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_17 » (т. 1, а. с. 176).
08 грудня 2023 року висновком Органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області встановлено спосіб участі батька, баби та діда у вихованні ОСОБА_11 щосуботи з 10 до 18 год. за адресою проживання батька або в громадських місцях з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін; ІНФОРМАЦІЯ_3 (другий день після народження дочки) з 16 до 20 год.; святкові дні: Різдво, Новий рік, Пасха; ІНФОРМАЦІЯ_5 (день народження батька); влітку з метою оздоровлення дитини 14 днів з можливістю виїзду з дитиною за межі м. Ізмаїл по території України; безперешкодно відвідувати дитину в навчальному закладі, спілкуватися з учителями, цікавитися успіхами та станом здоров`я (т. 1, а. с. 181-189).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі «Johansen v. Norway»).
Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону № 2402-III).
У абзацах першому, другому статті 15 Закону № 2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Тобто у дитини є право, а не обов`язок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з тим з батьків, який проживає оремо.
У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом (абзаци третій, четвертий статті 15 Закону № 2402-III).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (див. постанову Верховного Суду від 20 травня 2025 року в справі № 523/16204/23).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 06 червня 2025 року в справі №583/4470/23, від 07 серпня 2024 року в справі №742/3278/23 та інші).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.
Таки висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 09 квітня 2025 року в справі № 758/12178/23, від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 та інших.
Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі №562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України у процесу розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Запропонований органом опіки та піклування порядок участі в спілкуванні із дитиною має оцінюватися в сукупності з іншими доказами в справі, та бути таким, що відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному захисту інтересів дитини, першоосновам розвитку особистості малолітньої дитини, враховуючи її вік, стан здоров`я, звички тощо.
У справі, що переглядається, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, в основу свого рішення поклав тільки висновок органу опіки та піклування від 08 грудня 2023 року № 04/12-1377 з посиланням на загальне правило, передбачене в статті 141 СК України, про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини.
Водночас апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини, які виникли у даних спірних правовідносинах.
Для перевірки доводів апеляційної скарги в частині наявності кримінального провадження щодо ОСОБА_5 №12021165150000017, витребувано у Ізмаїльського міського суду Одеської області матеріали кримінальної справи №946/3454/21 - кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021165150000017, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Так, з матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що 04 січня 2021 року ОСОБА_5 , знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_1 в процесі раптової сварки, маючи умисел на заподіяння тілесних пошкоджень ОСОБА_12 , передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків в результаті свої дії, наніс удар в область грудної клітки. Далі, не припиняючи своїх протиправних дій, перебуваючи за кермом автомобіля умисно здійснив наїзд на задню частину тіла потерпілої, в результаті чого спричинив їй тілесні пошкодження у вигляді синяків у верхніх кінцівках, на передній грудній клітки, на правій сідниці, що належать до легких тілесних ушкоджень (т. 1, а. с. 27, 167). 
Також 04 січня 2021 року ОСОБА_5 , знаходячись в під`їзді будинку АДРЕСА_1 , в процесі раптової сварки, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (батьку позивачки і, відповідно, діду ОСОБА_11 ), передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій, наніс приблизно 3-4 удари в область голови ОСОБА_6 , у результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани мочки лівого вуха, рану завушної ділянки зліва, синець на бічній поверхні шиї праворуч, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (т. 1, а. с. 27, 174).
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у справі №946/3454/21 встановив, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частинами першою, другою статтю 125 КК України.
Ухвалою Ізмаїльського міського суду Одеської області від 18 січня 2024 року звільнено ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 1, 2 ст. 125 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.
Водночас у матеріалах кримінального провадження відсутня інформація щодо того, що дані події відбувались у присутності малолітньої ОСОБА_18 , інших доказів на підтвердження даних обставин ОСОБА_9 не надала.
Також для перевірки доводів апеляційної скарги щодо того, що суд не виявив та не врахував існування особливих обставин, зокрема стан здоров`я (дитина має захворювання підшлункові залози і потребує спеціальної режимної дієти), то колегія суддів зазначає, що протоколом дослідження органів черевної порожнини від 11.06.2024 встановлено, що удитини уз-ознаки гіперплазії підшлункової залози і диспанкреатизма. Також на підтвердження даних обставин позивачем ОСОБА_9 під час повторного апеляційного розгляду надано ультразвукове обстеження черевної порожнини від 20.05.2026 
Водночас колегія суддів зазначає, що протокол УЗД черевної порожнини за своїми медичними характеристиками не є діагнозом і не може братись судом апеляційної інстанції до уваги без відповідного консультативного висновку профільного медичного спеціаліста (лікаря).
Крім того, з метою з`ясування стану здоров`я ОСОБА_11 , ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2026 року витребовано у Комунального некомерційного підприємства Саф`янівської сільської ради «Центральна районна лікарня» інформацію щодо звернення ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_18 , з метою отримання допомоги дитячого лікаря-психіатра та надання психологічної допомоги ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з наданням відповідних копій медичної документації.
06 квітня 2026 року від Комунального некомерційного підприємства Саф`янівської сільської ради «Центральна районна лікарня» надійшла відповідь, що дитина ОСОБА_20 разом з матір`ю зверталась по допомогу до лікаря-психіатра дитячого у січні 2021 року одноразово. У зв`язку з тим, що була відсутня згода батька на огляд дитини (згідно із Законом України «Про психіатричну допомогу» діти до 14 років спостерігаються лікарем-психіатром тільки за згодою двох батьків), дитині була надана психологічна допомога без заведення медичної документації.
Таким чином, апеляційним судом у контексті даних доводів ОСОБА_9 (щодо стану здоров`я дитини, поведінки ОСОБА_5 і наявності кримінального провадження, вчинення тілесних ушкоджень щодо матері дитини) доходить висновку про відсутність обставин, які є підставою для постійного проведення зустрічей з дитиною у присутності матері.

Щодо врахування думки малолітньої ОСОБА_18 .
У статті 171 СК України закріплено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Частина друга статті 171 СК України містить випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України).
Зважаючи на вікову категорію малолітньої дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання її думки. Коли суд бажає вислухати думку дитини та водночас не травмувати психіку дитини і уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності (див. постанови Верховного Суду від 17 липня 2019 року в справі №185/6994/15-ц, від 18 грудня 2023 року в справі №523/21283/21, від 31 липня 2024 року в справі № 752/13450/22 та ін.).
Тому, ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2026 року доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради провести за участю психолога невимушену бесіду, процедуру опитування дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо відношення до батька, бажання спілкуватись з батьком ОСОБА_5 , без участі матері ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_21 забезпечити явку дитини, в день визначений Центром соціальних служб Одеської міської ради для проведення опитування. Доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради направити до Одеського апеляційного суду висновок щодо результатів опитування та психо-емоційного стану дитини до 11 травня 2026 року включно.
До 10 травня 2026 року Центром соціальних служб Одеської міської ради висновок щодо результатів опитування та психо-емоційного стану дитини не надано. Крім того станом на 27 травня 2026 року вищенаведений висновок до суду апеляційної інстанції також не було надано.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2026 року повторно доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради провести за участю психолога невимушену бесіду, процедуру опитування дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо відношення до батька, бажання спілкуватись з батьком ОСОБА_5 , без участі матері ОСОБА_1 . Повторно зобов`язано ОСОБА_21 забезпечити явку дитини, в день визначений Центром соціальних служб Одеської міської ради для проведення опитування. Доручено Центру соціальних служб Одеської міської ради направити до Одеського апеляційного суду висновок щодо результатів опитування та психо-емоційного стану дитини до 22 липня 2026 року включно.
22 червня 2026 року до Одеського апеляційного суду надійшов висновок психолога за результатами опитування ОСОБА_11 .
Згідно з даного висновку констатовано, що:
«За результатами опитування ОСОБА_18 встановлено, що психоемоційним стан дівчинки на момент опитування є стабільним та відповідає віковим особливостям розвитку. Під час бесіди вона демонструвала відкритість до спілкування, позитивний емоційним фон, достатню комунікативну активність, ознак психоемоційних порушень не виявлено. Дитина має сформовані позитивні емоційні зв`язку з особами, які безпосередньо беруть участь у її повсякденному житті та вихованні, насамперед із матір`ю, молодшим братом і вітчимом. Ставлення до біологічного батька є негативним. При цьому негативна оцінка батька ґрунтується переважно на інформації про його конфлікті та агресивні дії щодо матері, дідуся та бабусі, частину яких дитина сприймала безпосередньо, а частину - зі слів матері та з переглянутих відеоматеріалів. Дівчинка послідовно висловлює небажання спілкуватися з біологічним батьком. Реакції дитини під час обговорення теми біологічного батька свідчать швидше про емоційне дистанціювання та відсутність сформованої потреби у спілкуванні з ним на теперішній час. Враховуючи вік дитини, тривалу відсутність контакту з біологічним батьком та наявність інформації про його негативні вчинки щодо значущих для неї осіб, висловлена позиція щодо небажання спілкування може розглядатись як щира суб`єктивна думка дитини на момент проведення опитування. Водночас її аргументація стосується переважно ставлення батька до інших членів сім`ї, тоді як власний досвід взаємодії з ним є обмеженим та недостатньо деталізованим через тривалий період відсутності контакту».
Отже, колегія суддів зазначає, що між ОСОБА_22 та батьком ОСОБА_5 відсутній тривалий період контакту і, як наслідок, сталий психологічний емоційний зв`язок, який потребує поступового відновлення. 
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, має можливість морально підготувати її до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з малолітньою дитиною.
З метою відновлення/створення психо-емоційного зв`язку між батьком і дитиною, враховуючи найкращі інтереси дитини, рівність прав батьків щодо спілкування і виховання дитини, апеляційний суд доходить висновку про необхідність встановлення адаптаційного періоду для зустрічей батька ОСОБА_5 та дитини ОСОБА_18 , який полягає у присутності матері під час таких зустрічей протягом пів року з дати набрання судового рішення апеляційної інстанції законної сили.
Апеляційний суд відхиляє запропонований ОСОБА_9 режим зустрічей з батьком ОСОБА_5 саме щосуботи з 10 години до 13 години на перший, третій тиждень місяця, оскільки, на думку суду апеляційної інстанції, такий порядок спілкування є недостатнім для побудови контакту між батьком і дитиною.
Водночас апеляційний суд доходить висновку, що необхідно встановити такий порядок спілкування батька і дитини: «щосуботи з 10 години до 18 години з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін у присутності матері протягом пів року з моменту вступу судового рішення у законну силу».
Щодо частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , то суд апеляційної інстанції вважає за доцільне, з урахування режиму життя дитини, її віку і розвитку, встановити такий порядок спілкування дитини з бабусею і дідусем: щоп`ятниці забирати дитину з будь-якого навчального закладу після 16 години до 19 години з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін.
Щодо зустрічних позовних вимог про встановлення порядку спілкування з батьком, бабусею і дідусем у святкові дні, то у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, яке відбулось 18 серпня 2026 року, представник позивачів за зустрічним позовом зазначила, що виключно всі святкові дні дійсно будуть порушенням прав матері.
З врахуванням цього, колегія суддів зазначає, що є предметом врегулювання виконання батьківських обов`язків та потребують досягнення згоди між сторонами, а тому суд задовольняє зустрічні позовні вимоги в цій частині таким чином: святкові дні: Різдво, Новий Рік, Пасха за домовленістю між батьками; а також за домовленістю між матір`ю та бабусею ОСОБА_3 та дідусем ОСОБА_4 .
Апеляційний суд також вважає за доцільне визначити порядок спілкування дитини з батьком, дідусем і бабусею ІНФОРМАЦІЯ_3 (другий день після дня народження ОСОБА_18 ) з 16 до 20 години та ІНФОРМАЦІЯ_5 (день народження батька) у присутності матері протягом пів року з моменту вступу судового рішення апеляційної інстанції у законну силу.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо безперешкодно відвідувати дитину в будь-якому навчальному закладі, спілкуватися з вчителями вихователями, цікавитися успіхами та станом здоров`я фактично визнаються ОСОБА_9 у апеляційній скарзі, а тому підлягають задоволенню.
Також фактично в апеляційній скарзі визнаються ОСОБА_9 зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 щодо способу спілкування з дитиною влітку з метою оздоровлення дитини 14 днів з можливістю виїзду з дитиною за межі м. Ізмаїл по території України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 , зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу на сталу практику Верховного Суду, що в такій категорії справ, незалежно від вирішення спору, сторони не позбавлені в майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини із врахуванням змін поведінки сторін, відповідних вікових змін дитини, її розвитку та потреб, що буде відповідати, насамперед, засадам якнайкращого забезпечення інтересів дитини (постанова Верховного Суду від 29 травня 2024 року в справі №354/608/15).

Щодо інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 .
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 не вчиняє перешкод у спілкуванні відповідачів з ОСОБА_22 , то колегія суддів зазначає, що такі вимоги заявлялись самою ОСОБА_9 .
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог та ухвалення нового рішення у цій по суті спору про часткове задоволення зустрічних позовів.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2024 року в частині зустрічних позовних вимог скасувати.
Постановити у цій частині нове судове рішення.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , за участю служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про усунення перешкод у вихованні дитини задовольнити частково.
Визначити наступний спосіб спілкування батька ОСОБА_5 у вихованні малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- щосуботи з 10 години до 18 години з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін у присутності матері протягом пів року з моменту вступу судового рішення у законну силу;
- ІНФОРМАЦІЯ_3 (другий день після дня народження ОСОБА_11 ) з 16 години до 20 години у присутності матері протягом пів року з моменту вступу судового рішення у законну силу;
- святкові дні: Різдво, Новий Рік, Пасха за домовленістю між батьками;
- ІНФОРМАЦІЯ_5 (день народження батька) у присутності матері протягом пів року з моменту вступу судового рішення у законну силу;
- влітку з метою оздоровлення дитини 14 днів з можливістю виїзду з дитиною за межі м. Ізмаїл по території України;
- безперешкодно відвідувати дитину в навчальному закладі, спілкуватися з учителями, цікавитися успіхами та станом здоров`я дитини.
У решті зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про усунення перешкод у вихованні дитини задовольнити частково.
Визначити наступний спосіб спілкування бабусі ОСОБА_3 , дідуся ОСОБА_4 у вихованні малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- щоп`ятниці забирати дитину з будь-якого навчального закладу після 16 години до 19 години з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання матері дитини або повернення за місцем домовленості сторін;
- ІНФОРМАЦІЯ_3 (другий день після народження ОСОБА_11 ) з 16 до 20 год. у присутності матері протягом пів року з моменту вступу судового рішення у законну силу; 
- святкові дні: Різдво, Новий Рік, Пасха за домовленістю між матір`ю та бабусею ОСОБА_3 та дідусем ОСОБА_4 ;
- ІНФОРМАЦІЯ_5 (день народження батька) у присутності матері протягом пів року з моменту вступу судового рішення у законну силу;
- безперешкодно відвідувати дитину в будь-якому навчальному закладі, спілкуватися з вчителями вихователями, цікавитися успіхами та станом здоров`я.
У решті зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20 серпня 2026 року.

Головуючий       Р.Д. Громік

Судді:       М.М. Драгомерецький

С.О. Погорєлова