ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року 
м. Київ
Cправа № 910/12927/23 (910/8175/25) 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Жукова С. В., Картере В. І.,
за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І., 
учасники справи:
ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" - арбітражний керуючий Череватий Л. Б.;
представник ОСОБА_1 - Демидюк О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича (вх. № 3340/2026)
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026
у справі № 910/12927/23 (910/8175/25)
за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" - арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича 
до ОСОБА_1 
про визнання недійсним договору та повернення майна
в межах справи № 910/12927/23
за заявою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток"
про банкрутство,
ВСТАНОВИВ:
Обставини справи
1. 11.10.2023 Господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі №910/12927/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" (далі - ТОВ "Паверсток"), а 17.07.2024 - ухвалив постанову про визнання боржника банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначив арбітражного керуючого Череватого Л. Б.
2. Під час здійснення ліквідаційної процедури, ліквідатор з`ясував, що у власності боржника перебував транспортний засіб - судно Cranchi Е30 Endurance № IT-CRA7713HB020, тип і призначення судна - мале, моторне, прогулянкове, бортовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , що вибув з власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2022, який було укладено з ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).
3. 30.05.2022 між ТОВ "Паверсток", як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець приймає у власність судно Cranchi Е30 Endurance № IT-CRA7713HB020; тип і призначення судна - мале, моторне, прогулянкове, бортовий реєстраційний номер UAK-6234, що належав продавцю на праві власності, згідно судового білету № 011147 від 21.01.2022 i сплачує за нього обумовлену грошову суму відповідно до цього договору (надалі також "Судно").
4. У пункті 1 договору продавець стверджує, що відчужуване судно прихованих недоліків немає. Судно візуально оглянуте покупцем до підписання цього договору. Недоліків чи дефектів, які перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням, на момент огляду не виявлено, будь-яких претензій щодо якісних характеристик судна у покупця немає.
5. Згідно з пунктом 2.1 договору продаж вчиняється за домовленістю сторін за 600 000,00 грн, які продавець має отримати від покупця впродовж 180 банківських днів із моменту підписання цього договору. Таку вартість судна визначено сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу будь-якої із сторін, а також збігу будь-яких тяжких обставин. Сторони свідчать, на їх розсуд визначена в цьому договорі вартість саме цього судна є справедливою і відповідає його дійсній вартості.
6. 23.06.2022 відповідач сплатив кошти у сумі 600 000,00 грн на банківський рахунок ТОВ "Паверсток".
7. Відповідно до Висновку про вартість майна від 25.01.2025, складеного на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю "Гал-Світ" (далі ТОВ "Гал-Світ"), ринкова вартість Судна Cranchi Е30 Endurance № IT CRA7713HB020 (каютний круїзний катер) станом на 30.05.2022 становила 4 280 000,00 грн.
8. Також, позивач надав Рецензію № 0302/05 на Звіт про незалежну оцінку Судна Cranchi Е30 Endurance № IT-CRA7713HB020, бортовий реєстраційний номер UAK-6234-K від 03.02.2025, яка проводилась Українською міжрегіональною товарною біржою, за якою Звіт повністю відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, зауважень до звіту не виявлено.
9. Крім того, згідно зі складеним ТОВ "Гал-Світ" Висновком про вартість майна від 29.09.2025, вартість об`єкта оцінки (ринкова) без ПДВ Судна Cranchi Е30 Endurance № IT CRA7713HB020 (каютний круїзний катер) станом на 30.05.2022 становить 4 280 000,00 грн.
10. Зазначений договір укладено в період існування у ТОВ "Паверсток" заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг груп" (далі -ТОВ "Електротрейдінг груп") на суму 21 743 796,84 грн.
Короткий зміст позовних вимог
11. У червні 2025 року ліквідатор ТОВ "Паверсток" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.05.2022; зобов`язання відповідача повернути до складу ліквідаційної маси ТОВ "Паверсток" судно Cranchi E30 Endurance №IT-CRA7713HB020, тип і призначення судна - мале, моторне, прогулянкове, рік виготовлення- 2020, бортовий реєстраційний номер UAK-6234-K.
12. Позовні вимоги ліквідатор обґрунтовує тим, що ТОВ "Паверсток", маючи значну заборгованість перед кредиторами, зокрема перед ТОВ "Електротрейдинг груп", відчужило громадянину ОСОБА_1 належне товариству судно за ціною, що більш як у сім разів була нижчою від його ринкової вартості, унаслідок чого боржнику та його кредиторам, за розрахунками ліквідатора, завдано збитків у розмірі 3 680 000 грн.
13. Ліквідатор також зазначає, що на момент укладення спірного договору ТОВ "Паверсток" мало значну непогашену заборгованість перед кредиторами, а відчуження судна зменшило майнові активи боржника та об`єктивно позбавило кредиторів можливості отримати задоволення своїх вимог за рахунок цього майна. При цьому продаж здійснено за номінальною ціною та без урахування майнових інтересів кредиторів, що, на думку позивача, свідчить про недобросовісність правочину та його спрямованість на виведення активу боржника. Додатково ліквідатор посилався на встановлені у кримінальному провадженні обставини, відповідно до яких посадові особи ТОВ "Паверсток" вчиняли дії, спрямовані на відчуження майна товариства та недопущення його звернення на погашення заборгованості перед кредиторами.
14. Правовими підставами позову ліквідатор визначив частини першу, третю статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), статті 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
15. 12.11.2025 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/12927/23 (910/8175/25) позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30.05.2022, укладений між ТОВ "Паверсток" та ОСОБА_1 . Витребувано від ОСОБА_1 на користь ТОВ "Паверсток" транспортний засіб - судно Cranchi E30 Endurance №IT-CRA7713HB020, тип і призначення судна - мале, моторне, прогулянкове, рік виготовлення- 2020, бортовий реєстраційний номер UAK-6234-K. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Паверсток" судові витрати.
16. Суд виходив із того, що на момент укладення договору 30.05.2022 ТОВ "Паверсток" уже мало значну кредиторську заборгованість, зокрема перед ТОВ "Електротрейдинг груп" у розмірі 21 743 796,84 грн. За цих обставин боржник відчужив належне йому судно Cranchi E30 Endurance за 600 000 грн, тоді як його ринкова вартість станом на цю ж дату, за наданим ліквідатором висновком, становила 4 280 000 грн. Відповідач не надав доказів того, що договірна ціна відповідала ринковій або що продаж за такою ціною мав розумне економічне обґрунтування. 
17. З огляду на сукупність цих обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що договір має фраудаторний характер, оскільки його укладення призвело до вибуття цінного активу боржника за істотно нижчою від ринкової ціною в умовах наявності значної заборгованості перед кредиторами та завдало шкоди інтересам боржника і кредиторів. У зв`язку з цим суд визнав договір купівлі-продажу від 30.05.2022 недійсним та витребував судно на користь ТОВ "Паверсток".
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
18. 01.04.2026 постановою Північного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/12927/23 (910/8175/25) скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.
19. Північний апеляційний господарський суд не погодився з висновками суду першої інстанції. Зазначив, що покладений в основу рішення висновок про його ринкову вартість 4 280 000 грн не є належним і беззаперечним доказом. Зокрема, як зазначив суд апеляційної інстанції, під час оцінки спірного майна не було враховано обставини повномасштабного вторгнення, для порівняння використано пропозиції щодо суден в інших країнах, зокрема в Італії, а також не досліджено реальний технічний стан саме проданого судна. 
20. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив про інші недоліки наданого позивачем звіту про оцінку, зокрема невизначення питання щодо включення до зазначеної вартості ПДВ, а також на те, що суд першої інстанції фактично не врахував подану відповідачем рецензію, у якій наведено недоліки оцінки. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що звіт не підтверджує належним чином заниження ціни судна. 
21. Північний апеляційний господарський суд також зазначив, що сам факт наявності у боржника заборгованості перед кредиторами не є достатнім для висновку про фраудаторність правочину, а ліквідатор не довів, що відповідач був пов`язаною з боржником особою, знав про його проблеми з кредиторами або діяв із ним у змові. 
22. За оцінкою суду, не було також належно підтверджено доводи про придбання судна відповідачем як номінальним власником. При цьому відповідач повністю сплатив передбачені договором 600 000 грн та протягом тривалого часу утримував судно за власний рахунок. 
23. Відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не довів сукупності обставин, необхідних для кваліфікації договору як фраудаторного, а суд першої інстанції передчасно поклав в основу свого рішення неналежний доказ ринкової вартості судна та не надав належної оцінки доказам відповідача. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
А. Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
24. У касаційній скарзі ТОВ "Паверсток" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Череватого Л. Б. просить:
- скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25); 
- у разі якщо суд касаційної інстанції дійде до висновку про відсутність підстав для залишення в силі рішення суду першої інстанції, - направити справу на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.
25. Касаційне провадження відкрито з підстав, визначених у пунктах 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.
26. Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 07.10.2020 у справі № 755/17944/18, від 19.05.2021 у справі № 693/624/19, від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), від 16.05.2024 у справі № 911/248/21 (911/2367/22), постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17 та від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16.
27. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції безпідставно критично оцінив звіт про оцінку майна, пославшись, зокрема, на неврахування оцінювачем факту повномасштабного вторгнення та технічного стану судна, хоча умовами договору передбачено, що покупець до його укладення оглянув судно та не мав претензій щодо його технічного стану. 
28. Арбітражний керуючий Череватий Л. Б. зазначає, що суд не надав належної оцінки рецензії на звіт про незалежну оцінку, відповідно до якої звіт відповідав вимогам нормативно-правових актів у сфері оцінки майна, а також Висновку про вартість майна від 29.09.2025, згідно з яким ринкова вартість судна становила 4 280 000 грн. При цьому відповідач не надав рецензії на зазначений висновок, а суд, на думку скаржника, не мотивував відхилення цих доказів, чим порушив вимоги частини третьої статті 86 ГПК України. 
29. Скаржник наголошує, що суд апеляційної інстанції не врахував істотну різницю між договірною та ринковою вартістю судна: за договором воно було відчужене за 600 000 грн, тоді як його ринкова вартість, згідно з поданим висновком, становила 4 280 000 грн. На думку скаржника, таке істотне заниження ціни є однією з ознак фраудаторності правочину та у сукупності з іншими обставинами справи свідчить про його вчинення на шкоду кредиторам. 
30. Арбітражний керуючий Череватий Л. Б. посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень статей 13, 73, 74, 76, 78, 79, 86 ГПК України щодо розподілу тягаря доказування та оцінки доказів. На його думку, суд апеляційної інстанції фактично поклав на позивача обов`язок спростовувати твердження відповідача щодо технічного стану судна, його місцезнаходження та інших обставин, на які сам відповідач посилався як на підставу своїх заперечень, хоча доказування таких обставин належить до його процесуального обов`язку.
31. Також скаржник посилається на неналежну оцінку судом апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження та інших доказів, які, на його думку, підтверджують обставини відчуження судна з метою унеможливлення його подальшого стягнення та наявність зв`язку між особами, причетними до укладення оспорюваного правочину. Скаржник вважає, що ці докази мали бути оцінені господарським судом у сукупності з іншими матеріалами справи, однак належної оцінки їм суд не надав. 
Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу
32. У відзиві ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.
33. У відзиві зазначено, що сам факт укладення договору купівлі-продажу судна за ціною 600 000 грн не свідчить про його фіктивність чи фраудаторність, оскільки сторони погодили ціну за взаємною згодою, а покупець у подальшому повністю сплатив її на рахунок ТОВ "Паверсток", що підтверджується банківськими документами. При цьому доказів того, що договір укладався без наміру створити реальні правові наслідки або що сторони мали іншу мету, ніж відчуження та придбання судна, позивачем не надано.
34. Заперечуючи доводи скаржника про заниження ціни судна, відповідач посилається на неналежність наданого ліквідатором звіту про оцінку майна. Зазначає, що оцінювач не проводив безпосереднього огляду судна, не врахував його фактичний технічний стан на момент укладення договору, а в основу оцінки поклав інформацію про аналогічні судна в інших країнах. Крім того, щодо звіту надано рецензію та консультативний висновок, якими виявлено істотні недоліки оцінки. Тому визначена у звіті вартість 4 280 000 грн, на думку відповідача, не може сама по собі підтверджувати, що договірна ціна була умисно занижена.
35. Також ОСОБА_1 заперечує посилання скаржника на матеріали кримінального провадження та ухвали Вищого антикорупційного суду як на підтвердження недобросовісності покупця. Зазначає, що обвинувального вироку щодо посадових осіб ТОВ "Паверсток" немає, а наведені в ухвалах відомості є викладом повідомлення про підозру та не встановлюють вини чи обізнаності відповідача про протиправну діяльність боржника. Відтак такі матеріали, на думку відповідача, не підтверджують його недобросовісності при придбанні судна.
36. У відзиві також зазначено, що наявність у ТОВ "Паверсток" заборгованості перед кредитором на момент укладення договору сама по собі не доводить обізнаності покупця про таку заборгованість та не свідчить про змову сторін. При цьому сам ліквідатор зазначає про вину посадових осіб ТОВ "Паверсток" у завданні збитків, однак доказів недобросовісної поведінки саме покупця у позові, на думку відповідача, не наведено.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
37. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі статтею 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
38. Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
39. Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.
40. Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
41. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
42. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19), на яку посилається скаржник.
43. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.
44. Водночас стаття 42 КУзПБ є спеціальною щодо загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, оскільки наведена норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів боржника недійсними, які (підстави) характерні виключно для правовідносин, що виникають у судовій процедурі банкрутства.
45. Так, частиною першою статті 42 КУзПБ визначено підстави, згідно з якими господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам.
46. Такою підставою, серед інших, є те, що боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів (згідно з абзацом четвертим частини першої статті 42 КУзПБ у відповідній редакції Кодексу).
47. У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину (частина третя статті 42 КУзПБ).
48. Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, спрямованого на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.
49. Водночас однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України), а дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
50. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
51. Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
52. Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
53. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та законних інтересів кредитора.
54. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
55. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
56. Відчуження боржником майна, вчинення інших дій, внаслідок яких зменшується його платоспроможність та унеможливлюється або істотно ускладнюється виконання зобов`язань перед кредиторами, може свідчити про недобросовісність такої поведінки та зловживання правами.
57. Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
58. Подібні за змістом висновки, зокрема, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20.
59. Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові також зауважила, зокрема, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
60. Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду неодноразово звертав увагу на те, що фраудаторним правочином може бути як оплатний, так і безоплатний договір, як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засідання у справі);
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
61. Подібних за змістом висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постановах від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19), на які посилається скаржник.
62. У цьому контексті істотне значення для правильного вирішення спору має встановлення дійсної вартості відчуженого майна на момент укладення договору, оскільки у своєму позові ліквідатор боржника стверджував, що боржник відчужив транспортний засіб за ціною, у сім разів нижчою за ринкову.
63. Як установлено судами попередніх інстанцій, 30.05.2022 між ТОВ "Паверсток" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ "Паверсток" відчужило відповідачу судно Cranchi E30 Endurance № IT-CRA7713HB020 за ціною 600 000,00 грн.
64. Звертаючись до суду з позовом, ліквідатор посилався, зокрема, на те, що спірне майно було відчужене боржником у період наявності значної кредиторської заборгованості за ціною, істотно нижчою від його ринкової вартості, унаслідок чого майно вибуло з власності боржника та зменшилася можливість задоволення вимог його кредиторів.
65. На підтвердження зазначених обставин позивач посилався, зокрема, на висновок про вартість майна від 25.01.2025, згідно з яким ринкова вартість спірного судна станом на 30.05.2022 становила 4 280 000,00 грн, рецензію на відповідний звіт, а також висновок про вартість майна від 29.09.2025 року, відповідно до якого ринкова вартість цього ж судна станом на 30.05.2022 у без ПДВ також становила 4 280 000,00 грн. 
66. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив, зокрема, з того, що на момент укладення оспорюваного правочину у ТОВ "Паверсток" існувала значна заборгованість перед кредиторами, а спірне майно було відчужене за ціною, істотно нижчою за його ринкову вартість. При цьому суд зазначив про відсутність доказів, які б підтверджували відповідність договірної ціни ринковій, а також про відсутність розумного економічного обґрунтування відчуження майна за такою ціною. 
67. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку, що наданий позивачем звіт про оцінку майна не є належним та достатнім доказом заниження вартості судна, оскільки оцінювач не досліджував фактичний технічний стан конкретного судна, а використовував інформацію про аналогічні судна, що перебували в інших країнах. Суд також послався на консультативний висновок, відповідно до якого у звіті не було зазначено про включення або невключення ПДВ до визначеної вартості. 
68. Разом із тим колегія суддів вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанції зроблені передчасно.
69. Відповідно до статті 13 ГПК України господарське судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
70. Частиною першою статі 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
71. За змістом статей 73, 74, 76, 78, 79 та 86 ГПК України саме сторона, яка посилається на певну обставину, повинна надати докази на її підтвердження, а суд, здійснюючи оцінку доказів, має визначити їх належність, допустимість, достовірність та вірогідність, а також оцінити докази у їх сукупності та взаємному зв`язку.
72. При цьому розподіл тягаря доказування не означає, що одна зі сторін повинна доводити всі обставини спору незалежно від того, на які саме факти посилається протилежна сторона.
73. Позивач, оспорюючи правочин як такий, що вчинений на шкоду кредиторам, повинен довести обставини, на які він посилається як на ознаки його фраудаторності. Водночас відповідач, заперечуючи проти таких доводів та посилаючись, зокрема, на особливості технічного стану майна, його фактичне місцезнаходження, неможливість використання судна, понесені витрати на його утримання чи інші обставини, які, на його думку, обумовлювали саме таку ціну майна, має довести ті обставини, на які він посилається.
74. Отже, суд апеляційної інстанції мав оцінити, чи виконав позивач свій обов`язок щодо доказування обставин, на які він посилається як на підставу позову, та одночасно надати оцінку доказам відповідача, якими останній спростовував відповідні обставини. Покладення на позивача обов`язку довести всі можливі причини відхилення договірної ціни від ринкової, у тому числі обставини, які належать до сфери відомостей та тверджень самого відповідача, не відповідає правилам розподілу тягаря доказування.
75. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав докази, які, на його думку, підтверджують істотну різницю між ціною відчуження судна та його ринковою вартістю. При цьому суд апеляційної інстанції дослідив Звіт про вартість майна від 25.01.2025, однак відхилив його з мотивів, пов`язаних із методикою проведення оцінки та неврахуванням, на думку суду, фактичного технічного стану судна. 
76. Однак зазначені обставини самі по собі не давали підстав для висновку про недоведеність істотного заниження вартості майна.
77. Так, суд апеляційної інстанції послався на те, що оцінювач не досліджував безпосередньо спірне судно та використав відомості щодо аналогічних суден, зокрема тих, що перебували в Італії, а також на те, що оцінка не враховувала, на думку відповідача, наслідки воєнного стану та фактичний технічний стан майна. 
78. Водночас відповідні обставини стосуються передусім обґрунтованості заперечень відповідача щодо визначеної позивачем вартості майна та потребували перевірки судом у сукупності з іншими доказами, а не могли бути покладені в основу висновку про відсутність самого факту доказування ринкової вартості.
79. Більше того, відповідач, заперечуючи проти висновку про ринкову вартість судна, посилався на його технічний стан, місцезнаходження та особливості використання, однак із наведених у постанові суду апеляційної інстанції обставин не вбачається, що відповідачем було надано належні та допустимі докази, які б підтверджували, якою саме була ринкова вартість конкретного судна станом на 30 травня 2022 року та що саме технічний стан або інші обставини обумовлювали продаж цього майна за 600 000,00 грн.
80. Таким чином, відхиливши докази, подані позивачем на підтвердження ринкової вартості майна, суд апеляційної інстанції не встановив, якою ж була дійсна ринкова вартість спірного судна на момент його відчуження.
81. Ця обставина має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки співвідношення ціни, за якою майно було відчужене боржником, та його дійсної ринкової вартості є однією з обставин, яка підлягає врахуванню при вирішенні питання про можливий фраудаторний характер правочину.
82. Колегія суддів звертає увагу і на те, що в матеріалах справи міститься Висновок про вартість майна від 29.09.2025, у якому ринкова вартість спірного судна станом саме на 30.05.2022 визначена у сумі 4 280 000,00 грн без ПДВ. Суд апеляційної інстанції, вказуючи на недоліки первісного звіту про оцінку, належної оцінки цьому доказу не надав. 
83. При цьому позитивна рецензія на відповідний звіт сама по собі не означає обов`язку суду погодитися з визначеною оцінювачем вартістю майна. Однак така рецензія є доказом у справі та підлягає оцінці за правилами статті 86 ГПК України нарівні з іншими доказами. Аналогічно суд мав оцінити й Висновок про вартість майна від 29.09. 2025, зазначивши конкретні мотиви його врахування або відхилення.
84. Отже, суд апеляційної інстанції, відхиливши первісний звіт про оцінку та фактично не надавши належної оцінки іншому доказу щодо ринкової вартості майна, не встановив обставину, яка має істотне значення для правильного вирішення спору.
85. Водночас колегія суддів вважає помилковим також висновок суду апеляційної інстанції про те, що встановлення факту повної оплати за договором та відсутність його безвідплатності свідчать про відсутність підстав для його кваліфікації як фраудаторного.
86. Зазначене відповідає судовій практиці Верховного Суду, відповідно до якої фраудаторним може бути як безоплатний, так і оплатний правочин. Сам по собі факт сплати покупцем погодженої сторонами грошової суми не усуває можливості встановлення того, що правочин був учинений на шкоду кредиторам. При оцінці оплатного правочину мають значення, зокрема, момент його вчинення, особа контрагента, співвідношення договірної та ринкової ціни майна, наявність або відсутність оплати, а також інші обставини, які у своїй сукупності можуть свідчити про недобросовісність такого правочину.
87. Такий підхід наведений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19), на яку посилається скаржник.
88. Отже, встановлення самого лише факту оплати відповідачем 600 000,00 грн за спірне судно не могло бути підставою для висновку про відсутність фраудаторності правочину.
89. Так само не може бути покладено в основу висновку про відсутність фраудаторності лише посилання на принцип свободи договору та право сторін самостійно визначати ціну майна.
90. Свобода договору не є абсолютною та підлягає здійсненню з дотриманням вимог закону, принципів добросовісності та недопустимості зловживання цивільними правами. Тому погодження сторонами певної ціни договору не позбавляє суд обов`язку перевірити доводи про те, що така ціна була істотно нижчою за ринкову та що правочин у конкретних обставинах був спрямований на зменшення майнової бази боржника на шкоду його кредиторам.
91. При цьому кожна з обставин, на які посилається сторона, не повинна оцінюватися ізольовано.
92. Отже, для правильного вирішення цього спору суд апеляційної інстанції мав встановити не лише факт укладення оплатного договору та отримання боржником визначеної сторонами суми, а й оцінити цей факт у сукупності з іншими обставинами, зокрема з моментом укладення правочину, наявністю у боржника значної кредиторської заборгованості, співвідношенням договірної та дійсної ринкової вартості майна, обставинами визначення ціни договору, фактичною датою оплати та іншими належними доказами, наданими сторонами.
93. Водночас колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо недопустимості використання ухвал слідчого судді у кримінальному провадженні для встановлення обставин, що мають значення для вирішення спору, у цій господарській справі.
94. Відповідно до частини шостої статті 75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 
95. Тому посилання позивача на ухвали слідчих суддів та відомості, наведені у матеріалах кримінального провадження, саме по собі не може підтверджувати обставини кримінального правопорушення, змову учасників чи інші факти, які мають бути встановлені в порядку кримінального судочинства. У цій частині висновок суду апеляційної інстанції є обґрунтованим.
96. Разом із тим цей висновок не усуває необхідності оцінки інших належних та допустимих доказів, якими сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення. 
97. З огляду на викладене вище суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про недоведеність позивачем обставин, які покладені в основу позовних вимог, оскільки такий висновок зроблено без належного встановлення дійсної ринкової вартості спірного майна та без оцінки усієї сукупності обставин, що мають значення для вирішення питання про можливий фраудаторний характер правочину.
98. Відповідно до частини третьої статті 86 ГПК України суд оцінює докази як у цілому, так і кожний доказ окремо та мотивує його врахування або відхилення. 
99. Згідно з частиною першою статті 236 ГПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, а відповідно до частини п`ятої цієї статті обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
100. У цьому випадку наведені вимоги процесуального закону судом апеляційної інстанції не дотримані, оскільки істотні для вирішення спору обставини залишилися невстановленими, а доводи касаційної скарги є такими, що частково підтвердилися.
101. Зазначені порушення у своїй сукупності унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.
102. Допущені судом апеляційної інстанції порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 ГПК України). 
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
103. Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
104. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
105. З урахуванням наведеного, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
106. При новому розгляді суду апеляційної інстанції належить надати оцінку всім доказам, поданим сторонами на підтвердження наведених ними обставин, у тому числі висновкам про вартість майна та рецензіям на них. У разі якщо суд дійде висновку про недостатність їх для встановлення відповідної обставини, суд не позбавлений права вирішити питання щодо проведення відповідної судової експертизи з дотриманням вимог процесуального закону.
107. За результатами повного встановлення зазначених обставин та оцінки доказів у їх сукупності суду належить вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для кваліфікації спірного договору як правочину, вчиненого всупереч принципу добросовісності та на шкоду кредиторам, і відповідно - про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
В. Розподіл судових витрат
108. Оскільки справа передається на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Паверсток" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Череватого Любомира Богдановича задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 у справі № 910/12927/23 (910/8175/25) скасувати.
3. Справу № 910/12927/23 (910/8175/25) передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

В. Картере