Справа № 127/17350/26
Провадження № 2/127/4917/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року | м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року в розмірі 11118,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем був укладений договір №75141127 (ануїтет) від 24 серпня 2021 року, відповідно до умов якого кредитор передав у власність грошові кошти без забезпечення, на погоджений строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах, тобто позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно Графіка платежів, або достроково. Сума позики становить 7143,00 грн. Процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,60 %, яка нараховується за кожен день користування позикою. Відповідачка до моменту підписання договору вивчила спірний договір та Правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету (надалі «Правила»), розміщені за посиланням https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та наслідки укладення договору її зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
30 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило належне йому право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором №75141127. В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі і за договором №75141127 від 24 серпня 2021 року, укладеним з відповідачкою.
Позивач зазначає, що заборгованість відповідачки складає 11118,00 грн, з яких: 7143,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 3733,50 грн- заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 208,63 грн – інфляційні збитки, 32,87 грн – 3% річних. Вказана сума заборгованості за цим договором не погашена ні на рахунок попередніх кредиторів, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідачки вказаної заборгованості за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року в загальному розмірі 11118,00 грн, а також судових витрат.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2026 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачкою відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Відповідачка правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася.
Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається (сформована та зберігається) в змішаній формі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Судом установлено, що 24 серпня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 із використання вебсайту https://mycredit.ua/ua/documents-license/ був укладений договір позики (ануїтет) №75141127.
Відповідно до його умов ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає ОСОБА_1 у власність грошові кошти у розмірі 7143,00 грн, без забезпечення на строк 64 дні шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та в Правилах, тобто позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно Графіку платежів або достроково. Процентна ставка (базова)/день та знижена процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності) становить 1,6% (фіксована). Процентна ставка за понаднормове користування позикою (її частиною) за день та пеня %/день, які не застосовуються в період карантину становлять 2,70%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 20974,98 %. Орієнтовна загальна вартість позики 12227,96 грн. Відповідно до графіку платежів: 1-й платіж – 08 вересня 2021 року на суму 3056,99 грн, 2-й платіж - 24 вересня 2021 року на суму 3056,99 грн, 3-й платіж – 10 жовтня 2021 року на суму 3056,99 грн, 4-й платіж – 26 жовтня 2021 року на суму 3056,99 грн.
Підписавши договір, відповідачка підтвердила, що до моменту підписання договору вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету, що розміщені за посиланням https://mycredit.ua/uа/documents-license/, їх зміст, суть об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору її зрозумілі.
Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмові формі (п.12 договору).
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Як слідує з матеріалів справи вказаний договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на вказану позичальником електронну пошту, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору позики на умовах ануїтету №75141127 від 24 серпня 2021 року міститься код ідентифікатора відповідачки - «uV37KVfAAy», який є безпосереднім підписом відповідачки.
Ідентифікаційна частина договору позики містить ідентифікуючі дані ОСОБА_1 , в тому числі зазначено рахунок позичальника № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 3 договору, позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника(за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеного в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною.
В додатку №1 до договору позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року, який є невід`ємною частиною договору, зазначено, що загальна вартість кредиту становить 12227,96 грн, з яких: 7143,00 - сума кредиту, 5084,96 грн - проценти за користування кредитом.
Згідно п. 4 договору, проценти за цим договором нараховуються на залишок позики згідно Графіка платежів, за кожний день користування позикою, включаючи дати отримання та повернення.
Відповідно до п. 19 договору, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною договору.
Отже строк кредитування за кредитним договором, укладеним з відповідачем становить 64 дні, тобто до 26 жовтня 2021 року.
TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року виконало належним чином, перерахувавши грошові кошти у загальному розмірі 7143,00 грн відповідачці на платіжну картку № НОМЕР_1 , код авторизації 133299, TSL_ID 8d448a3c e414-4de8 af4f cbb355f9e14 1, що підтверджується листом АТ «Таскомбанк» №4368/47.1. від 10 лютого 2025 року та листом TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» №12/02/25-14 від 12 лютого 2025 року.
З розрахунку заборгованості за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року, проведеного TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» станом на 30 грудня 2021 року, слідує, що загальна сума заборгованості складає 10876,50 грн, з яких: сума заборгованості за тілом – 7143,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами - 3733,50 грн.
30 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №30-12/2021, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги, а останнє зобов`язаний здійснити фінансування в порядку передбаченим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників.
Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору факторингу, за цим договором клієнт – первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 50584753,07 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом та боржником.
За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами позики, право вимоги за якими передається. Право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному вигляді (Додаток №2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги (п.2.4, п. 6.1.4 вищевказаного договору факторингу). 
Згідно п. 2.1 договору, сторони домовились, що розмір фінансування за реєстром боржників складає 50584753,07 грн.
Проведення фінансування за цим договором підтверджується копією платіжного доручення № 0317260000 від 30 грудня 2021 року.
30 грудня 2021 року сторони договору факторингу №30-12/2021 підписали акт приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №30-12/2021 від 30 грудня 2021 року.
Сторони договору факторингу підписали та скріпили їх печатками реєстр боржників №1 до договору факторингу №30-12/2021 від №30-12/2021 відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року становить 10876,50 грн з яких: 7143,00 грн - сума заборгованості за тілом, 3733,50 грн - сума заборгованості по процентам за користування.
Отже, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 на суму заборгованості 10876,50 грн, з яких: 7143,00 грн - сума заборгованості за тілом, 3733,50 грн сума - заборгованості по процентам за користування.
При цьому, п. 2,3 договору передбачено, що з дати відступлення прав вимог фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані Клієнтом) за договорами позики за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов Договорів позики.
Тобто, відповідно до цих умов ТОВ «Вердикт Капітал» має право, окрім іншого, здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) відповідно до умов передбаченими кредитними договорами за умови дотримання вимог чинного законодавства України.
З розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 січня 2023 року слідує, що останнє в період з 30 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року було нараховано 3% річних, що становить 32,87 грн та інфляційні втрати в сумі 208,63 грн. У зв`язку з цим, станом на день розрахунку загальний розмір заборгованості за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року становить 11118,00 грн, з яких: 7143,00 грн - заборгованість по основній сумі кредиту, 3733,50 грн - заборгованості по відсоткам на дату відступлення права вимоги, 32,87 грн – нараховані 3% річних, 208,63 грн – інфляційні втрати.
10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за договорами кредиту, зокрема і за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 5.2 цього договору право вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту прийняття-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (додаток №4).
В цей же день сторони цього договору підписали Акт прийому-передачі реєстру боржників. За реєстром ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 на загальну суму 11118,00 грн, з яких: 7143,00 грн – сума заборгованості за основним зобов`язанням, 3733,50 грн – сума заборгованості за нарахованими процентами, 241,50 грн – відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України.
Тобто ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.
Згідно п. 8.2.2 договору про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, первісний кредитор зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення прав вимоги, в порядку та відповідно до цього договору, у спосіб, визначений законодавством, повідомити боржників про факт відступлення права вимоги за договором позики та про передачу персональних даних боржників.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.02.2019 року у справі №361/2105/16-ц.
Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до наданого ТОВ «Коллект Центр» розрахунку заборгованості станом на 07 травня 2026 року загальний розмір заборгованості за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року становить 11118,00 грн, з яких: 7143,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 3733,50 грн - заборгованість за відсотками, 32,87 грн – 3% річних, 208,63 грн – інфляційні втрати.
Вказану суму заборгованості позивач і просить стягнути з відповідача.
З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення вищевказаних розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов такого висновку.
Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують отримання відповідачкою позики в сумі 7143,00 гривень.
Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення тіла кредиту за вищевказаним кредитним договором, матеріали справи не містять. 
Щодо заборгованості за відсотками, то слід відмітити, що її розмір визначений в сумі 3733,50 грн та нарахування проведенні з 24 серпня 2021 року до 07 листопада 2021 року з процентною ставкою 1,60% в день, що становить 114,29 грн в день. Відповідачкою були здійснені оплати на виконання вимог кредитного договору, які були зараховані на погашення відсотків за користування кредитними коштами в загальні сумі 4952,22 грн, а саме 12 вересня 2021 року в сумі 26,14 грн, 22 вересня 2021 року в сумі 29,55 грн, 24 вересня 2021 року в сумі 29,74 грн, 29 жовтня 2021 року в сумі 2433,39 грн та 02 листопада 2021 року в сумі 2433,40 грн. 
В той же час, за договором позики (ануїтет) №75141127 від 24 серпня 2021 року кредит надавався строком на 64 дні, тобто до 26 жовтня 2021 року, з процентною базовою ставкою/день – 1,6%.
Згідно з п. 4 договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дату отримання та повернення, на залишок позики.
Слід звернути увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним вище договором позивач просить стягнути заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 3733,50 грн. 
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 вказала, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
Як зазначено раніше позика надавалася відповідачці строком з 24 серпня 2021 року до 26 жовтня 2021 року включно. Сторони погодили, що денна процента ставка становить 1,6%, тому розмір заборгованості по процентам, з урахуванням оплат здійснених відповідачкою на виконання вимог кредитного договору, становить 2362,34 грн ((114,29 х 64)- 26,14 -29,55-29,74-2433,29-2433,40) , а тому суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідачки на користь позивача відсотки саме в розмірі 2362,34 грн.
Суд не вбачає підстав для нарахування вказаних процентів в період з 27 жовтня 2021 року. Крім того, умовами договору позики (ануїтет) № 75141127 від 24 серпня 2021 року не передбачено можливості продовження строку кредитування.
Щодо нарахування відсотків «по дату повернення», то суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16. Так, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що «сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя).
Несправедливість цього підходу стає особливо очевидною у випадках, коли ринковий розмір процентів за "користування кредитом" за час після укладення кредитного договору істотно знизився. У таких випадках кредитор стає навіть більше зацікавлений у невиконанні договору, ніж у задоволенні своїх вимог. За такого підходу кредитор може продовжувати нарахування процентів за "користування кредитом" (який при цьому навіть не надавався на новий строк) у розмірі, якого вже не існує на ринку. Цим самим створюються штучні передумови для банкрутства підприємств та збільшення кількості фізичних осіб, які не мають надії повернутися до нормального життя інакше, як через банкрутство, що негативно відбивається на економіці та підвищує соціальну напруженість.
Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав (звернення стягнення на заставне майно боржника, стягнення боргу з поручителя тощо) одразу після порушення боржником умов договору».
При цьому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що «для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
В контексті цієї цивільної справи, суд зважає, що умови договору, на яких позивач ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, регулюють правомірну поведінку сторін. При цьому цей договір містить і відповідальність позичальника за понадстрокове користування коштами, однак позивач не обґрунтовує свої вимоги в цій частині цими умовами договору.
При цьому як слідує з наданих розрахунків, проценти за період поза межами строку кредитування позивач нараховує саме як проценти за "користування кредитом", а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України.
Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих позивачем процентів за "користування кредитом" поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок, їх стягнення.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційні збитки, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц.
ОСОБА_1 прострочила виконання свої зобов`язання за договором позики (ануїтет) № 75141127 від 24 серпня 2021 року, кредитори здійснили нарахування цих компенсаційних виплат з урахуванням визначних законодавством строків їх нарахування (до моменту введення воєнного стану), а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних.
З огляду на викладене з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики (ануїтет) № 75141127 від 24 серпня 2021 року в розмірі 9746,84 грн, з яких: 7143, 00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2362,34 грн – заборгованість по відсотках, 32,87 грн – 3% річних, 208,63 грн – інфляційні збитки.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача 2334,05 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням їх зменшення та понижуючого коефіцієнта).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ст.137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року в справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 5 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 року в справі № 554/2586/ 16-ц.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем в підтвердження своїх витрат надано договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр», заявку на надання юридичної допомоги №1124 від 01 квітня 2026 року, акт №21 про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2026 року.
Відповідно до умов договору сторонами узгоджені вартість послуг, порядок оплати та приймання-передачі послуг.
За змістом договору вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього договору (форма заявки визначена у додатку №1 до договору). Клієнт зобов`язується оплатити надані послуги після надання Адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати. Факт надання послуг за договором підтверджується актом про надання юридичної допомоги (форма акту про надання юридичної допомоги визначена додатком №2 до договору), який готується адвокатським об`єднанням та надсилається клієнтом для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому була надана юридична допомога. Сума визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає(п. 4.1, 4.2, 4.3, 4,5 договору).
Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №1124 від 01 квітня 2026 року сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству по супроводу примусового стягнення заборгованість з ОСОБА_1 , а саме: надання усної консультації з вивчення документів (1 год – 1500,00 грн) витрачено 2 год – 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (1 год. - 3000,00 грн) витрачено 2 год – 6000,00 грн, загальна сума 9000,00 грн.
30 квітня 2026 року між сторонами договору підписано акт №21 про надання юридичної допомоги із змісту якого слідує, що сторони погодили надання наступних правових (юридичних) послуг до заявки надання юридичної допомоги за наступним списком (по відповідачці ОСОБА_1 ): надання усної консультації з вивчення документів (1 год. – 1500,00 грн) витрачено 2 год – 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (1 год - 3000,00 грн) витрачено 2 год – 6000,00 грн, загальна сума 9000, 00 грн.
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Оцінюючи надані стороною позивача докази, зважаючи на результати розгляду справи, суд вважає, що існують підстави для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.
При цьому, суд зважає, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики в сумі 11 118,00 грн, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим. Водночас звертає увагу, що розмір витрат на правничу допомогу становить майже ціну позову, що не відповідає критеріям розумності та виправданості та є неспівмірною. Тому, враховуючи результат розгляду справи, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.
На підставі викладеного, керуючись ст. 514, 512, 526, 527, 530, 536, 610-611, 628, 629, 638, 639, 642, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 81, 133, 137, 141, 263-265, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, заборгованість за договором позики (ануїтет) № 75141127 від 24 серпня 2021 року в розмірі 9746,84 грн, з яких: 7143, 00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2362,34 грн – заборгованість по відсотках, 32,87 грн – 3% річних, 208,63 грн – інфляційні збитки, а також 2334,05 грн судового збору та 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В решті вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306,
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: