ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2026 р. Справа № 910/12971/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Крижного О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Гаврилюка О.М. 

секретар судового засідання: Нагулко А.Л.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання 
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2026
у справі № 910/12971/25 (суддя Андреїшина І.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі"
до Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідач Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" 
про стягнення 10 401 356,61 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфініті Енерджі" з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення заборгованості за договором № 13284/01 від 31.03.2017 у розмірі 10 401 356,61 грн, з яких: 8 113 395,49 грн основного боргу, 1 693 394,92 грн інфляційних втрат та 594 566,20 грн 3% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" до Державного підприємства "Гарантований покупець" задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" заборгованість у розмірі 8 113 395,49 грн, 3% річних у розмірі 594 566,20 грн, втрати від інфляції у розмірі 1 693 394, 92 грн та судовий збір у розмірі 124 816,28 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було проведено повну оплату за поставлену позивачем електричну енергію за жовтень 2021, лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, травень 2022, червень 2022, липень 2022, серпень 2022 у розмірі 7 180 410,69 грн та за період часу з вересня 2022 по грудня 2022 року у розмірі 932 984, 80 грн загальна сума боргу становить 8 113 395,49 грн (7 180 410,69 грн + 932 984, 80 грн).
За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення основної суми боргу нормативно та документально доведена, а тому підлягає задоволенню в розмірі 8 113 395,49 грн.
Суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача по матеріальним втратам та періоди, по яким заявлено інфляційне нарахуванням, з урахуванням зазначеної практики Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, а також 3 % річних, суд вважає, що вимоги про нарахування 3 % річних є арифметично вірними та такими, що підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/12971/25 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" судові витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000 (двадцять одна тисяча) грн 00 коп. У задоволенні заяви у решті суми витрат на правову допомогу відмовити.
Місцевий господарський суд виходив з того, що врахувавши характер правовідносин, а також те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути ані способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються (тим паче за рахунок держави), ані становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, критерієм розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 42 000,00 грн. На думку суду, витрати на правову допомогу, заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" до стягнення, мають бути зменшені до 21 000,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги. 
Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення постанови у справі. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/12971/25. Скасувати додаткове рішення Господарського суду місто Києва від 18.03.2026 у справі № 910/12971/25 в частині задоволення вимог щодо стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" витрат на правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн. Ухвалити нове рішення, котрим відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" в задоволенні позову та заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом допущено неповне з`ясування фактичних обставин, не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення даної справи, а основне рішення та додаткове рішення ухвалені, в задоволених частинах, з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт вказує в апеляційній скарзі на відсутність прострочення виконання зобов`язання, з огляду на положення наказів Міністерства енергетики України від 28.03.2022 № 140 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" (далі - Наказ № 140) та від 15.06.2022 №206 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" (далі - Наказ № 206), якими врегульовано здійснення ДП "Гарантований покупець" розрахунків з виробниками електричної енергії за "зеленим" тарифом, в тому числі й з позивачем, на період дії воєнного стану в Україні.
Також, скаржник вказує на положення п. 11.4 Порядку № 641 та зазначає про недоотримання від Національної енергетичної компанії "Укренерго" коштів, в результаті чого відповідач не може своєчасно виконати свої зобов`язання, зокрема, перед позивачем.
Окрім наведеного, апелянт посилається на наявність у нього права на зменшення рівня розрахунків у зв`язку з тим, що у позивача перед ним наявна заборгованість за послугу з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця.
Також, апелянт вказує, що судом першої інстанції невраховано наявності форс-мажорних обставин. 
Окрім наведеного, скаржник вказує про невірність розрахунку інфляційних втрат.
В апеляційній скарзі апелянт посилається також на те, що стягнута судом сума цих витрат неспівмірна зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та ціною позову.
Крім того, скаржником було подано додаткові пояснення, в яких скаржник зазначає, що зважаючи на правовий висновок Верховного Суду у справі № 910/215/25 позивачем необґрунтовано нараховано до стягнення 2 193,19 грн. 3 % річних та 6 768,38 грн. інфляційних втрат. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 та додаткове рішення від 18.03.2026 залишити без змін. 
Щодо посилань відповідача на те, що зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем не виникли, у зв`язку з тим, що НЕК "Укренерго" не сплатило послугу в повному обсязі, позивач зазначає таке. 
Так, відповідно до абзацу 2 п. 11.4 Порядку №641 (в редакції з 26.01.2024) при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Вказаний пункт 11.4 Порядку не містить положень про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП, строк виконання остаточного розрахунку гарантованого покупця з продавцем за "зеленим" тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження коштів.
Позивач заперечує проти даного твердження відповідача щодо зменшення розрахунків позивача та наголошує на тому, що відсутні підстави для зменшення розрахунків на зазначені суми у зв`язку з наступним.
03 квітня 2024 року НКРЕКП прийнято постанову № 652 "Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану".
В результаті внесення змін абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" викладено у такій редакції: "Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.".
Разом з тим, наведене положення не містить процедури реалізації Гарантованим покупцем права на зменшення рівня розрахунків та посилань на відповідні норми законодавства.
Отже, на підставі вищезазначеного, Позивач наголошує на відсутності чітко визначеної процедури реалізації права Гарантованого покупця на зменшення рівня розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом. Таким чином, будь-які дії відповідача щодо зменшення розрахунків на підставі вказаного положення не можуть вважатися законними та обґрунтованими.
Зазначене положення постанови НКРЕКП не передбачає автоматичного зменшення розрахунків, а лише надає Гарантованому покупцеві право на такі дії, яке має бути реалізовано у відповідності до належної процедури та у межах законодавства.
Більше того, позивач вважає, що відповідач не має права зменшувати розрахунки з Позивачем без належного обґрунтування та без дотримання процедурних вимог, що є порушенням принципів законності та справедливості.
Звертаємо увагу суду на те, що відповідач не звертався до позивача з повідомленням або будь-яким іншим документом про зменшення розрахунків на суму заборгованість за послуги з частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця в сумі 3 015 194, 88 грн.
Разом з тим, позивачем на вимогу суду було подано додаткові письмові пояснення у справі, в яких позивач вказує, що позивач підтримує раніше викладену позицію щодо наявності та розміру основної заборгованості відповідача за відпущену електричну енергію, а також позивач не заперечує проти врахування поданого відповідачем контррозрахунку в частині визначення розміру 3 % річних та інфляційних втрат. 
Станом на 17.10.2025, тобто на дату звернення позивача до суду, індекс споживчих цін за жовтень 2025 ще не був визначений та офіційно оприлюднений Державною службою статистики України індексів споживчих цін. 
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" (далі - позивач), що діє на підставі ліцензії №154 від 02.02.2017 року з виробництва електричної енергії, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, (далі - НКРЕКП, регулятор або відповідач) веде господарську діяльність з виробництва електричної енергії.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 163 від 07.02.2017 установлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 01 січня 2030 року.
31.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" та Державним підприємством "Енергоринок" було укладено договір № 13284/01, відповідно до мов якого позивач зобов`язався продавати, а Державне підприємство "Енергоринок" купувати електричну енергію, вироблену позивачем.
Додатковою угодою № 95/01 від 30.06.2019 до договору № 13284/01 від 31.03.2017 сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова "Державне підприємство "Енергоринок" замінити на слова "Державне підприємство "Гарантований покупець" та викласти статті 1-10 договору замінити статтями 1-8 в новій редакції.
Пунктом 2.5 договору встановлено, що вартість електричної енергії, купленої в відповідачем у позивача за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом від 26.04.2019 на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом.
Відповідно до пункту 3.3. договору (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення боргу) оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої відповідачем у позивача за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії й актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.
Пунктом 4.1. договору передбачено право позивача вимагати від відповідача повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього договору.
Підпунктами 1, 2 пункту 4.5. договору передбачено, що відповідач зобов`язаний купувати у Позивача вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також зобов`язаний у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у позивача електричну енергію.
Відповідно до пунктів 10.2 - 10.3 Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом від 26.04.2019 (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості) з урахуванням положень глав 7 та 8 цього Порядку гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок вартості електричної енергії, за яку здійснюється оплата продавцю за розрахунковий місяць, та направляє йому акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.
У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії гарантований покупець протягом двох робочих днів з дня отримання сертифікованих даних комерційного обліку електричної енергії від адміністратора комерційного обліку здійснює розрахунок відповідної вартості електричної енергії та направляє продавцю акт купівлі-продажу в електронному вигляді, підписаний зі своєї сторони КЕП уповноваженої особи, на електронну адресу.
Після отримання від гарантованого покупця на електронну адресу акта купівлі- продажу продавець надає у триденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу гарантованому покупцю два примірники акта купівлі-продажу, підписані зі своєї сторони.
Гарантований покупець у п`ятиденний строк з дати отримання актів купівлі-продажу підписує їх зі своєї сторони та надсилає продавцю один примірник поштою.
У разі наявності у продавця зауважень до акта купівлі-продажу, наданого гарантованим покупцем, продавець письмово повідомляє про це гарантованого покупця.
За наявності зауважень до акта купівлі-продажу та/або ненадання продавцем акта купівлі-продажу, підписаного зі своєї сторони, остаточний розрахунок за відпущену продавцем електричну енергію здійснюється в розмірі, визначеному в наданому гарантованим покупцем акті купівлі-продажу, з подальшим коригуванням сплачених коштів після врегулювання розбіжностей.
Так, позивач у позовній заяві зазначає, що він у жовтні 2021 року, та за період часу лютий - серпень 2022 року поставив відповідачу електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 13 354 597, 52 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 2 319 747, 31 грн;
-за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 808 892, 54 грн;
-за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 865 840, 75 грн;
-за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 1 627 278, 97 грн;
-за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 1 695 086, 65 грн;
-за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 1 731 264, 80 грн;
-за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 2 256 119, 17 грн;
-за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 2 022 010, 45 грн.
та підписаним сторонами актами коригування до актів купівлі-продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 28.10.2022 на суму 36, 02 грн;
-за лютий 2022 року від 16.02.2023 на суму 200, 82 грн;
-за липень 2022 року від 16.05.2024 на суму 14 829, 41 грн;
-за серпень 2022 року від 17.05.2024 на суму 13 290, 63 грн.
За твердженнями позивача, розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом: у жовтні 2021 року складає 2 280 276 616,66 грн (без ПДВ), у листопаді 2021 року - 911 245 991,1 (без ПДВ), у грудні 2021 року - 181 990 876,48 грн (без ПДВ), у січні 2022 року - 664 843 785,62 грн (без ПДВ), у лютому 2022 року - 420 516 248,42 грн (без ПДВ); у березні 2022 року - 27 402 871,09 грн (без ПДВ); у квітні 2022 року - 1 103 193 902,09 грн (без ПДВ); у травні 2022 року - 1 297 969 675,72 грн (без ПДВ); у червні 2022 року - 1 337 753 069,24 грн (без ПДВ), у липні 2022 року - 1 561 428 605,39 грн (без ПДВ); у серпні 2022 року - 1 172 168 724,57 грн (без ПДВ).
Отже, позивач стверджує, що відповідач зобов`язаний був провести з нимостаточний розрахунок за поставку електричної енергії за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року - у строк до 20.03.2023 року (включно).
Водночас позивач вказує, що відповідач оплатив поставлену електричну енергію за "зеленим тарифом" за актами купівлі-продажу електроенергії: за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року тільки частково (на суму 6 174 186, 83 грн), що підтверджується долученими до позовної заяви банківськими виписками по рахунку позивача.
Отже, звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що прострочена заборгованість за поставлену у період часу жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" складає 7 180 410, 69 грн, зокрема, за актами купівлі- продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 81 944, 96 грн;
-за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 99 939, 26 грн;
-за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 725 259, 07 грн;
-за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 823 964, 35 грн;
-за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 1 419 864, 99 грн;
-за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 1 323 001, 43 грн;
-за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 1 581 633, 82 грн;
-за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 1 124 802, 81 грн.
Крім того, позивач зазначає, що останній за період часу вересень 2022 року - грудень 2022 року включно поставив відповідачу електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 4 150 865, 99 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.09.2022 на суму 1 508 321, 82 грн;
-за жовтень 2022 року від 31.10.2022 на суму 1 640 728, 22 грн;
-за листопад 2022 року від 30.11.2022 на суму 460 692, 91 грн;
-за грудень 2022 року від 31.12.2022 на суму 531 208, 88 грн;
та підписаним сторонами актом коригування до акту купівлі-продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.04.2024 на суму 9 914, 16 грн.
За доводами позивача, відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у грудні 2022 року, березні - червні 2023 року - у строк до 17.05.2024 року (включно). Таким чином, з 18.05.2024 починається прострочення оплати поставленої електричної енергії за наведеними вище актами.
Разом з тим, відповідач оплатив поставлену позивачем за період часу вересень - грудень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" тільки частково (на суму 3 217 881, 19 грн.), що підтверджується долученими до позовної заяви банківськими виписками по рахунку позивача.
Таким чином, позивач стверджує, заборгованість відповідача за поставлену позивачем за період часу з вересня 2022 року до грудня 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" складає 932 984, 80 грн, зокрема, за актами купівлі- продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.09.2022 у розмірі 540 741, 18 грн.;
-за жовтень 2022 року від 31.10.2022 у розмірі 303 757, 47 грн.;
-за листопад 2022 року від 30.11.2022 у розмірі 20 580, 25 грн.;
-за грудень 2022 року від 31.12.2022 у розмірі 67 905, 90 грн.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 8 113 395,49 грн заборгованості за поставлену у період часу жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року та за вересень 2022 року - грудень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" по договору № 13284/01 від 31.03.2017.
Крім того, з огляду на те, що відповідачем допущено прострочення оплати поставленої у період часу жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року - грудень 2022 року електричної енергії за "зеленим тарифом", позивач нарахував три проценти річних у розмірі 594 566,20 грн та інфляційні втрати за прострочення виконання грошових зобов`язань за весь час прострочення у розмірі 1 693 394,92 грн (з 21.03.2023 по 17.10.2025 та з 24.05.2024 по 17.10.2025).
Судом встановлено, що на виконання умов договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФІНІТІ ЕНЕРДЖІ" поставило ДП "Гарантований покупець" електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 13 354 597, 52 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 2 319 747, 31 грн;
-за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 808 892, 54 грн;
-за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 865 840, 75 грн;
-за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 1 627 278, 97 грн;
-за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 1 695 086, 65 грн;
-за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 1 731 264, 80 грн;
-за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 2 256 119, 17 грн;
-за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 2 022 010, 45 грн.
та підписаним сторонами актами коригування до актів купівлі-продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 28.10.2022 на суму 36, 02 грн;
-за лютий 2022 року від 16.02.2023 на суму 200, 82 грн;
-за липень 2022 року від 16.05.2024 на суму 14 829, 41 грн;
-за серпень 2022 року від 17.05.2024 на суму 13 290, 63 грн.
Відповідно до п. 3.3. договору (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення боргу) оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої відповідачем у позивача за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії й актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.
Згідно з пунктом 10.1 Порядку (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості) до 15 числа (включно) розрахункового місяця відповідач здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що зазначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями Товариства.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця Підприємство здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями позивача.
Відповідно до пункту 10.4 Порядку (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості) після отримання від Товариства акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, останній здійснює остаточний розрахунок з позивачем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Отже, судом встановлено, що відповідач зобов`язаний здійснювати оплату в кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у позивача у три етапи. Перший - до 15 числа (включно) розрахункового місяця, другий - до 25 числа (включно) розрахункового місяця, третій (остаточний) - протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП розміру вартості послуги.
НКРЕКП постановами від 9 вересня 2022 року № 1117, від 31 травня 2022 року № 557, від 20 вересня 2022 року № 1190 та від 14 березня 2023 року № 473, - затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом", наданої відповідачу в період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року.
Так, згідно з вищевказаними постановами НКРЕКП, розмір вартості послуги з забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом: у жовтні 2021 року складає 2 280 276 616,66 грн (без ПДВ), у листопаді 2021 року - 911 245 991,1 (без ПДВ), у грудні 2021 року - 181 990 876,48 грн (без ПДВ), у січні 2022 року - 664 843 785,62 грн (без ПДВ), у лютому 2022 року - 420 516 248,42 грн (без ПДВ); у березні 2022 року - 27 402 871,09 грн (без ПДВ); у квітні 2022 року - 1 103 193 902,09 грн (без ПДВ); у травні 2022 року - 1 297 969 675,72 грн (без ПДВ); у червні 2022 року - 1 337 753 069,24 грн (без ПДВ), у липні 2022 року - 1 561 428 605,39 грн (без ПДВ); у серпні 2022 року - 1 172 168 724,57 грн (без ПДВ).
Отже, відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставку електричної енергії за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року - у строк до 20.03.2023 року (включно).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний був погасити заборгованість за актами купівлі-продажу електроенергії (з врахуванням коригувань): за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року до 20.03.2023 включно.
Водночас, судом встановлено, що відповідач оплатив поставлену електричну енергію за "зеленим тарифом" за актами купівлі-продажу електроенергії: за жовтень 2021 року, лютий
2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року тільки частково (на суму 6 174 186, 83 грн), що підтверджується долученими до позовної заяви банківськими виписками по рахунку позивача.
Отже, прострочена заборгованість за поставлену у період часу жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" складає 7 180 410, 69 грн, зокрема, за актами купівлі- продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 81 944, 96 грн;
-за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 99 939, 26 грн;
-за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 725 259, 07 грн;
-за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 823 964, 35 грн;
-за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 1 419 864, 99 грн;
-за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 1 323 001, 43 грн;
-за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 1 581 633, 82 грн;
-за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 1 124 802, 81 грн.
Крім того, судом встановлено, що позивач за період часу вересень 2022 року - грудень 2022 року включно поставив відповідачу електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 4 150 865, 99 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.09.2022 на суму 1 508 321, 82 грн;
-за жовтень 2022 року від 31.10.2022 на суму 1 640 728, 22 грн;
-за листопад 2022 року від 30.11.2022 на суму 460 692, 91 грн;
-за грудень 2022 року від 31.12.2022 на суму 531 208, 88 грн;
та підписаним сторонами актом коригування до акту купівлі-продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.04.2024 на суму 9 914, 16 грн.
Згідно з пунктом 11.4. Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом від 26.04.2019 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.01.2024 № 178) гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
При визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 08.05.2024 № 896 (оприлюднено 10.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець":
-у грудні 2022 року - 292 516 262,07 грн (без ПДВ);
-у березні 2023 року - 1 388 010 061,65 грн (без ПДВ);
-у квітні 2023 року - 1 498 983 583,16 грн (без ПДВ);
-у травні 2023 року - 2 817 335 578,28 грн (без ПДВ);
-у червні 2023 року - 2 685 053 538,42 грн (без ПДВ);
-у листопаді 2023 року - 624 475 530,23 грн (без ПДВ);
-у грудні 2023 року - 442 985 759,92 грн (без ПДВ).
Таким чином, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у грудні 2022 року, березні - червні 2023 року - у строк до 17.05.2024 року (включно). 
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 15.05.2024 № 946 (оприлюднено 16.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець":
- у вересні 2022 року - 727 557 668,53 грн (без ПДВ);
- у жовтні 2022 року - 844 011 507,76 грн (без ПДВ);
- у листопаді 2022 року - 327 206 881,45 грн (без ПДВ);
- у жовтні 2023 року - 1 620 295 826,61 грн (без ПДВ).
Отже, відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у вересні - листопаді 2022 року - у строк до 23.05.2024 року (включно). 
Разом з тим, судом встановлено, що відповідач оплатив поставлену позивачем за період часу вересень - грудень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" тільки частково (на суму 3 217 881, 19 грн), що підтверджується долученими до позовної заяви банківськими виписками по рахунку позивача.
Отже, судом встановлено, що прострочена заборгованість відповідача за поставлену позивачем за період часу вересень 2022 року - грудень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" складає 932 984, 80 грн, зокрема, за актами купівлі-продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.09.2022 у розмірі 540 741, 18 грн;
-за жовтень 2022 року від 31.10.2022 у розмірі 303 757, 47 грн;
-за листопад 2022 року від 30.11.2022 у розмірі 20 580, 25 грн;
-за грудень 2022 року від 31.12.2022 у розмірі 67 905, 90 грн.
Суд зазначає, що факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором належним чином доведений, підтверджений матеріалами справи.
Враховуючи викладене, та те, що відповідачем не було проведено повну оплату за поставлену позивачем електричну енергію за жовтень 2021, лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, травень 2022, червень 2022, липень 2022, серпень 2022 у розмірі 7 180 410,69 грн та за період часу з вересня 2022 по грудня 2022 року у розмірі 932 984, 80 грн загальна сума боргу становить 8 113 395,49 грн (7 180 410,69 грн + 932 984, 80 грн).
Крім того, у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача, окрім суми основного боргу, також 1 693 394,92 грн інфляційних втрат та 594 566,20 грн 3% річних.
Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та перевірено Північним апеляційним господарським судом, 31.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі та Державним підприємством "Енергоринок" було укладено договір № 13284/01, відповідно до мов якого позивач зобов`язався продавати, а Державне підприємство "Енергоринок" купувати електричну енергію, вироблену позивачем.
Додатковою угодою № 95/01 від 30.06.2019 до договору № 13284/01 від 31.03.2017 сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова "Державне підприємство "Енергоринок" замінити на слова "Державне підприємство "Гарантований покупець" та викласти статті 1-10 договору замінити статтями 1-8 в новій редакції.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що на виконання умов договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" поставило ДП "Гарантований покупець" електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 13 354 597, 52 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 2 319 747, 31 грн;
-за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 808 892, 54 грн;
-за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 865 840, 75 грн;
-за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 1 627 278, 97 грн;
-за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 1 695 086, 65 грн;
-за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 1 731 264, 80 грн;
-за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 2 256 119, 17 грн;
-за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 2 022 010, 45 грн.
та підписаним сторонами актами коригування до актів купівлі-продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 28.10.2022 на суму 36, 02 грн;
-за лютий 2022 року від 16.02.2023 на суму 200, 82 грн;
-за липень 2022 року від 16.05.2024 на суму 14 829, 41 грн;
-за серпень 2022 року від 17.05.2024 на суму 13 290, 63 грн.
Відповідно до п. 3.3. договору (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення боргу) оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої відповідачем у позивача за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії й актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.
Згідно з пунктом 10.1 Порядку (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості) до 15 числа (включно) розрахункового місяця відповідач здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що зазначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями Товариства.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця Підприємство здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями позивача.
Відповідно до пункту 10.4 Порядку (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості) після отримання від Товариства акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, останній здійснює остаточний розрахунок з позивачем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, що відповідач зобов`язаний здійснювати оплату в кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у позивача у три етапи. Перший - до 15 числа (включно) розрахункового місяця, другий - до 25 числа (включно) розрахункового місяця, третій (остаточний) - протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП розміру вартості послуги.
НКРЕКП постановами від 9 вересня 2022 року № 1117, від 31 травня 2022 року № 557, від 20 вересня 2022 року № 1190 та від 14 березня 2023 року № 473, - затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом", наданої відповідачу в період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року.
Так, згідно з вищевказаними постановами НКРЕКП, розмір вартості послуги з забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом: у жовтні 2021 року складає 2 280 276 616,66 грн (без ПДВ), у листопаді 2021 року - 911 245 991,1 (без ПДВ), у грудні 2021 року - 181 990 876,48 грн (без ПДВ), у січні 2022 року - 664 843 785,62 грн (без ПДВ), у лютому 2022 року - 420 516 248,42 грн (без ПДВ); у березні 2022 року - 27 402 871,09 грн (без ПДВ); у квітні 2022 року - 1 103 193 902,09 грн (без ПДВ); у травні 2022 року - 1 297 969 675,72 грн (без ПДВ); у червні 2022 року - 1 337 753 069,24 грн (без ПДВ), у липні 2022 року - 1 561 428 605,39 грн (без ПДВ); у серпні 2022 року - 1 172 168 724,57 грн (без ПДВ).
Отже, відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставку електричної енергії за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року - у строк до 20.03.2023 року (включно).
Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач зобов`язаний був погасити заборгованість за актами купівлі-продажу електроенергії (з врахуванням коригувань): за жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року до 20.03.2023 включно.
Водночас, судом встановлено, що відповідач оплатив поставлену електричну енергію за "зеленим тарифом" за актами купівлі-продажу електроенергії: за жовтень 2021 року, лютий
2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року тільки частково (на суму 6 174 186, 83 грн), що підтверджується долученими до позовної заяви банківськими виписками по рахунку позивача.
Отже, прострочена заборгованість за поставлену у період часу жовтень 2021 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" складає 7 180 410, 69 грн, зокрема, за актами купівлі- продажу електроенергії:
-за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 81 944, 96 грн;
-за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 99 939, 26 грн;
-за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 725 259, 07 грн;
-за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 823 964, 35 грн;
-за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 1 419 864, 99 грн;
-за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 1 323 001, 43 грн;
-за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 1 581 633, 82 грн;
-за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 1 124 802, 81 грн.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач за період часу вересень 2022 року - грудень 2022 року включно поставив відповідачу електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 4 150 865, 99 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами купівлі-продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.09.2022 на суму 1 508 321, 82 грн;
-за жовтень 2022 року від 31.10.2022 на суму 1 640 728, 22 грн;
-за листопад 2022 року від 30.11.2022 на суму 460 692, 91 грн;
-за грудень 2022 року від 31.12.2022 на суму 531 208, 88 грн;
та підписаним сторонами актом коригування до акту купівлі-продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.04.2024 на суму 9 914, 16 грн.
Згідно з пунктом 11.4. Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом від 26.04.2019 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.01.2024 № 178) гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
При визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 08.05.2024 № 896 (оприлюднено 10.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець":
-у грудні 2022 року - 292 516 262,07 грн (без ПДВ);
-у березні 2023 року - 1 388 010 061,65 грн (без ПДВ);
-у квітні 2023 року - 1 498 983 583,16 грн (без ПДВ);
-у травні 2023 року - 2 817 335 578,28 грн (без ПДВ);
-у червні 2023 року - 2 685 053 538,42 грн (без ПДВ);
-у листопаді 2023 року - 624 475 530,23 грн (без ПДВ);
-у грудні 2023 року - 442 985 759,92 грн (без ПДВ).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, що відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у грудні 2022 року, березні - червні 2023 року - у строк до 17.05.2024 року (включно). 
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 15.05.2024 № 946 (оприлюднено 16.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець":
- у вересні 2022 року - 727 557 668,53 грн (без ПДВ);
- у жовтні 2022 року - 844 011 507,76 грн (без ПДВ);
- у листопаді 2022 року - 327 206 881,45 грн (без ПДВ);
- у жовтні 2023 року - 1 620 295 826,61 грн (без ПДВ).
Отже, відповідач зобов`язаний був провести з позивачем остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у вересні - листопаді 2022 року - у строк до 23.05.2024 року (включно). 
Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач оплатив поставлену позивачем за період часу вересень - грудень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" тільки частково (на суму 3 217 881, 19 грн), що підтверджується долученими до позовної заяви банківськими виписками по рахунку позивача.
Суд апеляційної інстанції також встановлено, що прострочена заборгованість відповідача за поставлену позивачем за період часу вересень 2022 року - грудень 2022 року електричну енергію за "зеленим тарифом" складає 932 984, 80 грн, зокрема, за актами купівлі-продажу електроенергії:
-за вересень 2022 року від 30.09.2022 у розмірі 540 741, 18 грн;
-за жовтень 2022 року від 31.10.2022 у розмірі 303 757, 47 грн;
-за листопад 2022 року від 30.11.2022 у розмірі 20 580, 25 грн;
-за грудень 2022 року від 31.12.2022 у розмірі 67 905, 90 грн.
Судом першої інстанції правильно зазначав, що факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором належним чином доведений, підтверджений матеріалами справи.
Враховуючи викладене, та те, що відповідачем не було проведено повну оплату за поставлену позивачем електричну енергію за жовтень 2021, лютий 2022, березень 2022, квітень 2022, травень 2022, червень 2022, липень 2022, серпень 2022 у розмірі 7 180 410,69 грн та за період часу з вересня 2022 по грудня 2022 року у розмірі 932 984, 80 грн загальна сума боргу становить 8 113 395,49 грн (7 180 410,69 грн + 932 984, 80 грн).
За таких обставин, враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що позовна вимога про стягнення основної суми боргу нормативно та документально доведена, а тому підлягає задоволенню в розмірі 8 113 395,49 грн.
Суд першої інстанції правильно не прийняв доводи відповідача про те, що у нього зобов`язання перед позивачем не виникали у зв`язку з тим, що НЕК "Укренерго" не сплатило послугу в повному обсязі. 
Відповідно до пункту 10.4 Порядку №641 (у редакції, яка діяла на момент виникнення заборгованості за 2019 рік) після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Так, відповідно до абзацу 2 п. 11.4 Порядку №641 (в редакції з 26.01.2024) при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.
Вказані пункти Порядку № 641 не містить положень про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП, строк виконання остаточного розрахунку гарантованого покупця з продавцем за "зеленим" тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження коштів.
Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Згідно з частиною 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 цього Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Між позивачем та відповідачем виникли господарські відносини, а приписи ГК України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, у питаннях відповідальності за порушення зобов`язань.
Частина 2 статті 617 ЦК України та частина 2 статті 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, у тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.
Відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України".
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 р. у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 р. у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 р. у справі № 910/3816/16.
Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт наявності боргу НЕК "Укренерго" перед відповідачем не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем.
Крім того, як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що позивач має перед відповідачем заборгованість за послуги з частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця в сумі 3 015 187, 69 грн та за послуги з відшкодування вартості відхилення в сумі 7, 19 грн. У зв`язку з чим, відповідач має право зменшити розрахунки з позивачем на зазначену суму.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач не звертався до позивача з повідомленням або будь-яким іншим документом про зменшення розрахунків на суми заборгованості за послуги з частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця в сумі 3 015 187, 69 грн та за послуги з відшкодування вартості відхилення в сумі 7, 19 грн.
Позиція відповідача за своєю суттю зводиться до того, що відповідач бажає здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог на зазначену вище суму грошових коштів. Проте, відповідачем не було зроблено заяву про зарахування зустрічних вимог та не було дотримано вимог, які ставлять для здійснення такого зарахування.
Так, Верховний Суд у справах № 910/11212/24, № 910/9950/24 вказав на те, що для реалізації Гарантованим покупцем передбаченого абзацом третім підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 року № 332 права зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення необхідно, щоб Гарантований покупець:
1) звернувся до продавця за "зеленим" тарифом з відповідною заявою про зменшення рівня розрахунків;
2)підтвердив наявності у продавця за "зеленим" тарифом боргу за частку відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення;
3)документально підтвердив фактичну реалізацію права на зменшення рівня розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, в тому числі шляхом надання документів бухгалтерського обліку, акту звірки, тощо.
Натомість відповідач у даній справі обмежився посиланням на "наявність права" та твердження про заборгованість позивача за часткою відшкодування вартості врегулювання небалансу, не надавши жодних доказів звернення до позивача із відповідною заявою, не підтвердивши коригування у своєму обліку й не подавши актів звірки із відображенням такого зменшення.
Щодо посилання відповідача на форс-мажорні обставини, Господарський суд міста Києва правильно зазначив про те, що відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.
Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.
Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі №904/5610/19.
Частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії. Зазначена умова передбачена у пункті 6.3. укладеного сторонами договору.
Проте, у порушення приписів чинного законодавства та умов договору, на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.
Надане відповідачем повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили, оскільки у ньому не зазначено, яким чином відповідні форс-мажорні обставини впливають на конкретне зобов`язання саме між сторонами даної справи.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач надсилав позивачу повідомлення про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем, в тому числі за період часу виникнення непогашеної заборгованості.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин не знайшли свого підтвердження.
Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача, окрім суми основного боргу, також 1 693 394,92 грн інфляційних втрат та 594 566,20 грн 3% річних.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (такий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі №910/21124/20, 13.03.2024 у справі №904/5899/21).
У справі №910/13071/19 Велика Палата Верховного Суду вказала на порядок розрахунку інфляційних втрат та наголосила, що: "якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою від 17.07.2003 №1078 Кабінет Міністрів України.
Відповідно до Висновку Верховного Суду у постанові від 14.05.2026 по справі №910/215/26: враховуючи положення пункту 10.3 Порядку № 641 у відповідача виник обов`язок з доплати вартості відпущеної електричної енергії, визначеної у спірному акті коригування, у порядку визначеному частиною другою статті 530 ЦК України - у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
У матеріалах справи відсутня вимога згідно ст. 530 Цивільного кодексу України щодо оплати скорегованої вартості.
Отже, нарахування 3% річних повинно відбуватися на суму 7 152 053,81 грн (за мінусом сум згідно актів корегування на загальну суму 28 356,88 грн).
У результаті розмір 3% річних, що підлягає стягненню, становить 553157,48 грн.
Отже судом першої інстанції помилково стягнуто 3% річних у розмірі 2193,19 грн.
Що ж до індексу інфляції, то аргументи скаржника є необґрунтованими.
Так, у позовній заяві позивачем зазначено перший період прострочення з 21.03.2023 по 17.10.2025 року, а другий період з 24.05.2025 по 17.10.2025. Тобто інфляція повинна нараховуватися з урахуванням жовтня 2025 року. Те, що на момент подання заяви не було індексу інфляції за жовтень, не корегує автоматично позовні вимоги і не виключає цей місяць з позовних вимог. Суд повинен перевірити розрахунок виходячи з заявленого періоду, а право позивача просити стягнути меншу суму, ніж передбачено законом є правом позивача. 
Навіть з урахуванням корегування суми заборгованості, на яку нараховується індекс інфляції, розмір індексу інфляції становить більшу суму, ніж розмір позовних вимог.
Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо вимог про стягнення індексу інфляції.
Погодження позивача з розрахунком відповідача в апеляційній скарзі не має жодного значення для суду апеляційної інстанції та не може бути причиною для скасування рішення суду першої інстанції у цій частині.
Якщо позивач бажає стягнути меншу суму, ніж заявлена у позові, позивач має право відмовитися від частини позовних вимог, або ж сторони мають право укласти мирову угоду. 
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Доводи відповідача про порушення НЕК "Укренерго" грошового зобов`язання перед відповідачем за іншим договором суд оцінює критично та зазначає, що недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника за договором не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у т. ч. в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу виробництва електричної енергії за "зеленим тарифом" за укладеним із позивачем договором 13284/01. 
Разом з тим, суд погоджується з доводами позивач, про те, що зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем не виникли, у зв`язку з тим, що НЕК "Укренерго" не сплатило послугу в повному обсязі, оскільки відповідно до абзацу 2 п. 11.4 Порядку №641 (в редакції з 26.01.2024) при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Вказаний пункт 11.4 Порядку не містить положень про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП, строк виконання остаточного розрахунку гарантованого покупця з продавцем за "зеленим" тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження коштів.
Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відсутність бюджетних асигнувань чи будь-яких інших надходжень коштів від контрагентів боржника не виправдовує його бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що зазначав Європейський суд з прав людини у рішеннях "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та "Бакалов проти України".
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 р. у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 р. у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 р. у справі № 910/3816/16.
Верховний Суд у постанові від 19.08.2021 у справі № 910/11889/20 зазначив наступне: "6.19. Верховний Суд також погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відхилення посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за "зеленим тарифом", отриманої у травні 2020 року. Факт відсутності бюджетного фінансування, у тому числі, і через ненадходження коштів від ПАТ "НЕК "Укренерго", не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки вказані обставини не визначені нормами закону як такі, що звільняють від виконання зобов`язання".
"6.20. Ані умовами договору, ані положеннями Порядку №641 обов`язок гарантованого покупця з оплати вартості купленої у виробника електричної енергії не ставиться в залежність від виконання ПАТ "НЕК "Укренерго" своїх зобов`язань перед гарантованим покупцем, тому недодержання своїх обов`язків ПАТ "НЕК "Укренерго" не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань з оплати вартості обсягу придбаної електричної енергії за "зеленим" тарифом.".
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 910/13034/20.
За таких обставин, факт наявності боргу НЕК "Укренерго" перед відповідачем не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем.
Верховний Суд у постановах від 13.08.2025 у справі № 910/11212/24, та від 02.09.2025 у справі № 910/9950/24 розглянув підставу для касаційного оскарження - відсутність висновку щодо застосування пункту 11.4. Глави 11 Порядку № 641 в редакції постанови НКРЕКП від 24.01.2024 № 178 та не вбачав за необхідне надавати відмінне від рішень судів першої та апеляційної інстанції тлумачення та застосування.
Крім того, Верховний Суд у справах № 910/11212/24, № 910/9950/24 не встановив факту неправильного застосування норм права.
Таким чином, можемо дійти висновку про те, що Верховний Суд у справах № 910/11212/24, № 910/9950/24 підтвердив позицію Позивача, що пункт 11.4 Порядку №641 (в редакції з 26.01.2024) не містить положень, які обмежують або відкладають строк виконання остаточного розрахунку гарантованого покупця з продавцем за "зеленим" тарифом.
Щодо посилань Підприємства на поширення на спірні правовідносини наказів Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії", №206 від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за зеленим тарифом" колегія суддів зазначає таке.
Статтею 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Тобто, з моменту введення воєнного стану, з урахуванням положень ст. 1 Закону України "Про оборону України", в Україні діє особливий період.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Суд встановив, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії, Міністерство енергетики України прийняло наказ "Про розрахунки на ринку електричної енергії" від 28.03.2022 №140 (далі - Наказ №140), підп. 1.1.1 якого наказано ДП "Гарантований покупець" з дати набрання чинності цим наказом на період дії воєнного стану в Україні з кошів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечити перерахування коштів на сплату авансових платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП "Гарантований покупець", із дотриманням Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 26.04.2019 №641, та з урахуванням таких положень: за результатами продажу електричної енергії за перші 10 днів розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" (за винятком необхідних для здійснення господарської діяльності ДП "Гарантований покупець") станом на 10 число розрахункового місяця, здійснюється відповідно до таких показників, зокрема, сума, що дорівнює значенню 15 відсотків від середньозваженого розміру "зеленого" тарифу за 2021 рік, - для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії сонячного випромінювання.
Згідно з підп. 1.2 п. 1 Наказу №140 у випадку нестачі грошових коштів для забезпечення виплати сум, передбачених підпунктами 1.1.1 - 1.1.5 цього пункту, наявні грошові кошти розподіляються між виробниками пропорційно до показників, зазначених у підпунктах 1.1.1 - 1.1.5 цього пункту, а підпункт 1.1.6 цього пункту не застосовується.
У підп. 1.3 п. 1 Наказу №140 визначено, що за результатами продажу електричної енергії за подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків, передбачених підпунктами 1.1.1- 1.1.5 цього пункту.
Крім того, відповідно до Законів України "Про ринок електричної енергії", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні", від 14.03.2022 №133 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", від 17.05.2022 №341 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" з метою забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам та уникнення ризиків призупинення діяльності виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії в умовах воєнного стану Міністерство енергетики України прийняло наказ "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" від 15.06.2022 №206 (далі - Наказ №206).
Наказом Міністерства енергетики України №140 від 28.03.2022, який був чинний до 05.07.2022 та втратив чинність на підставі наказу № 221 від 05.07.2022, встановлено, що ДП "Гарантований покупець" з дати набрання чинності цим наказом на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечує перерахування коштів на сплату авансових платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП "Гарантований покупець", із дотриманням Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 26.04.2019 №641, та з урахуванням таких положень:
за результатами продажу електричної енергії за перші 10 днів розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 10 число розрахункового місяця, для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії з енергії сонячного випромінювання здійснюється відповідно до таких показників: сума, що дорівнює значенню 15 відсотків від середньозваженого розміру "зеленого" тарифу за 2021 рік (підп. 1.1.1 наказу № 140);
у випадку нестачі грошових коштів для забезпечення виплати сум, передбачених підпунктами 1.1.1- 1.1.5, наявні грошові кошти розподіляються між виробниками пропорційно до показників, зазначених у підпунктах 1.1.1 - 1.1.5 (п. 1.2 наказу № 140);
за результатами продажу електричної енергії за подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця, розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків передбачених підпунктами 1.1.1-1.1.5 (п. 1.3 наказу № 140).
Відповідно до наказу №206:
1. Державному підприємству "Гарантований покупець" на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечити перерахування коштів на сплату платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - виробники), що мають договірні відносини з Державним підприємством ДП "Гарантований покупець", із дотриманням вимог Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 26 квітня 2019 року № 641, та з урахуванням положень, викладених у пункті 2 цього наказу.
2. Установити, що за результатами продажу електричної енергії за перші 10 днів розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку Державного підприємства "Гарантований покупець" (за винятком необхідних для забезпечення господарської діяльності Державного підприємства "Гарантований покупець") станом на 10 число розрахункового місяця, здійснюється відповідно до таких показників:
1) сума, що дорівнює значенню 18 відсотків від середньозваженого розміру "зеленого" тарифу за 2021 рік, - для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії з енергії сонячного випромінювання;…
6) у випадку наявності залишку грошових коштів, що залишився на поточному рахунку після виконання підпунктів 1-5 цього пункту, цей залишок розподіляється та спрямовується виробникам пропорційно розміру нарахувань для відповідного виробника, здійснених з урахуванням підпунктів 1-5 цього пункту, але не більше вартості товарної продукції розрахункового періоду, розрахованої за "зеленим" тарифом для такого виробника;
7) у випадку нестачі грошових коштів для забезпечення виплати сум, передбачених підпунктами 1- 5 цього пункту, наявні грошові кошти розподіляються між виробниками пропорційно до показників, зазначених у підпунктах 1-5 цього пункту.
3. Установити, що за результатами продажу електричної енергії за подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця, розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку Державного підприємства "Гарантований покупець" (за винятком необхідних для забезпечення господарської діяльності Державного підприємства "Гарантований покупець") станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків, передбачених підпунктами 1- 5 пункту 2 цього наказу.
У випадку наявності залишку грошових коштів, що залишився на поточному рахунку після виконання підпунктів 1- 5 пункту 2 цього наказу, цей залишок розподіляється та спрямовується виробникам відповідно до підпункту 6 пункту 2 цього наказу.
5. Цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та діє протягом періоду дії воєнного стану в Україні.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2022 у справі №640/10894/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2023, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар-Груп" до Міністерства енергетики України про визнання протиправним та скасування Наказу №206 відмовлено.
У постанові від 04.03.2023 у справі №640/10894/22 Шостий апеляційний адміністративний суд зазначив, що Міненерго здійснює нормативно-правове регулювання відносин у електроенергетичному комплексі в особливий період шляхом видання наказів, які мають відповідати вимогам Конституції та законів України, а електроенергетичні підприємства у своїй діяльності в особливий період повинні керуватись прийнятими актами Міненерго. З огляду на викладене, Наказ від 15.06.2022 №206 "Про розрахунки з виробниками за "зеленим" тарифом" прийнятий відповідачем в межах повноважень та з метою забезпечення розрахунків за електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії.
Державна реєстрація оскаржуваного наказу відбулась відповідно до Указу Президента України від 03.10.1992 №493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 12.04.2005 №34/5.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 №172 "Про внесення зміни до пункту 13 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади" передбачено, що у невідкладних випадках, пов`язаних із введенням в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану, що потребують негайного прийняття рішення, суб`єкт нормотворення може видати відповідний нормативно-правовий акт без узгодження із суб`єктами нормотворення та/або з іншими заінтересованими органами.
Згідно з ч. 8 ст. 16 Закону України "Про ринок електричної енергії" у разі введення особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.
Відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" центральні органи виконавчої влади та інші державні органи, серед іншого, визначають у відповідній сфері управління, галузі національної економіки можливості щодо задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, національної економіки та забезпечення життєдіяльності населення в умовах особливого періоду.
Отже, приймаючи наказ №206, Міненерго реалізувало передбачену компетенцію по регулюванню сталого функціонування підприємства паливо-енергетичного комплексу (ДП "Гарантований покупець") в особливий період, а саме під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64.
Наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 №206 "Про розрахунки з виробниками за "зеленим" тарифом" був виданий для стабілізації ситуації в енергетичному секторі країни в період дії воєнного стану та з метою збереження можливості для всіх без винятку генерацій здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел в умовах значного дефіциту коштів на ринку електричної енергії.
Відповідно до частини 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому накази Міненерго №140 та №206 не вносять зміни до порядку і строків розрахунків за договорами купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом, які регулюються умовами укладеного між сторонами договору та Порядком №641.
За висновками Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №910/4439/23 від 21.06.2024, положення наказів №140 та №206 не змінюють порядок та строки розрахунків за придбану електричну енергію за договором, укладеним з виробником електричної енергії за "зеленим" тарифом на час дії особливого періоду, тому для визначення строку виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100% оплати за поставлену електричну енергію виробника за "зеленим" тарифом у період дії воєнного стану не має значення та не потребує доведення обставина наявності / відсутності на рахунках ДП "Гарантований покупець" коштів, необхідних для розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел, позаяк визначення строків розрахунків наведено у п. 10.4 Порядку №641. Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для тлумачення норм наказу №206 як такого, що змінює чи припиняє обов`язок ДП "Гарантований покупець" здійснити своєчасний розрахунок відповідно до чинного законодавства, Порядку №641 та укладеного між сторонами договору.
Щодо посилання апелянта на наявність у нього права на зменшення рівня розрахунків у зв`язку з тим, що у позивача перед ним наявна заборгованість за послугу з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця, колегія судів зазначає наступне та погоджується з доводами позивача про те, що 03 квітня 2024 року НКРЕКП прийнято постанову № 652 "Про внесення зміни до постанови НКРЕКП від 25 лютого 2022 року № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану".
В результаті внесення змін абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 лютого 2022 року № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" викладено у такій редакції: "Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.".
Разом з тим, наведене положення не містить процедури реалізації Гарантованим покупцем права на зменшення рівня розрахунків та посилань на відповідні норми законодавства.
Отже, на підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції, також наголошує на відсутності чітко визначеної процедури реалізації права Гарантованого покупця на зменшення рівня розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом. Таким чином, будь-які дії відповідача щодо зменшення розрахунків на підставі вказаного положення не можуть вважатися законними та обґрунтованими.
Зазначене положення постанови НКРЕКП не передбачає автоматичного зменшення розрахунків, а лише надає Гарантованому покупцеві право на такі дії, яке має бути реалізовано у відповідності до належної процедури та у межах законодавства.
Відповідач не має права зменшувати розрахунки з позивачем без належного обґрунтування та без дотримання процедурних вимог, що є порушенням принципів законності та справедливості.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не звертався до позивача з повідомленням або будь-яким іншим документом про зменшення розрахунків на суми заборгованості за послуги з частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця в сумі 3 015 187, 69 грн та за послуги з відшкодування вартості відхилення в сумі 7, 19 грн.
Позиція апелянта за своєю суттю зводиться до того, що відповідач бажає здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог на зазначену вище суму грошових коштів. Проте, відповідачем не було зроблено заяву про зарахування зустрічних вимог та не було дотримано вимог, які ставлять для здійснення такого зарахування.
Так, Верховний Суд у справах № 910/11212/24, № 910/9950/24 вказав на те, що для реалізації Гарантованим покупцем передбаченого абзацом третім підпункту 13 пункту 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 року № 332 права зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення необхідно, щоб Гарантований покупець:
1)звернувся до продавця за "зеленим" тарифом з відповідною заявою про зменшення рівня розрахунків;
2)підтвердив наявності у продавця за "зеленим" тарифом боргу за частку відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення;
3)документально підтвердив фактичну реалізацію права на зменшення рівня розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, в тому числі шляхом надання документів бухгалтерського обліку, акту звірки, тощо.
Натомість скаржник у даній справі обмежився посиланням на "наявність права" та твердження про заборгованість позивача за часткою відшкодування вартості врегулювання небалансу, не надавши жодних доказів звернення до позивача із відповідною заявою, не підтвердивши коригування у своєму обліку й не подавши актів звірки із відображенням такого зменшення.
Щодо доводів відповідача про настання для нього обставин непереборної дії, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України).
Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань.
Отже, такі обставини, як оголошена чи неоголошена війна, військові дії, введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами.
Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.
Однак порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).
Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.
За умовами п. 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).
Отже, в Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті ТПП України.
Лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Більш того, загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.
Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.
З урахуванням наведеного суд дійшов правомірного висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.
Крім того, існування обставин непереборної сили (форс-мажору) може звільнити відповідача лише від штрафних санкцій за прострочення оплати послуг у встановлений договором строк, але не від виконання зобов`язання з оплати послуг за договором (самого обов`язку здійснити оплату).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених вище.
Суд погоджується з аргументами скаржника щодо розрахунку 3% річних і не погоджується з розрахунком індексу інфляції з підстав, зазначених вище. 
Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду. 
Суд констатує право сторони на звернення до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. У межах розгляду апеляційної скарги встановлено помилковість розрахунків 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача.
Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом першої інстанції, за результатами заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, дослідивши наданий заявником обсяг послуг, врахувавши характер правовідносин, а також те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути ані способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються (тим паче за рахунок держави), ані становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, керуючись принципами справедливості, верховенства права, критеріями реальності адвокатських витрат в контексті їхньої дійсності та необхідності, критерієм розумності їхнього розміру, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 42 000,00 грн. На думку суду першої інстанції, витрати на правову допомогу, заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" до стягнення, мають бути зменшені до 21 000,00 грн.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформульовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з власної ініціативи, без відповідного клопотання про зменшення витрат на правову допомогу іншої сторони, помилково зменшив заявлену позивачем суму витрат на надання професійної правничої допомоги із 42 000,00 грн до 21000,00 грн. Пояснення відповідача за заяву про стягнення витрат на правничу допомогу надійшли наступного дня після прийняття додаткового рішення. 
Відповідно до частини 1 пункту 2 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Враховуючи вищезазначені правові положення та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 підлягає скасуванню з прийняттям нового додаткового рішення. 
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", суд вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Подібна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 908/3182/20, від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").
Згідно статті 30 цього Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін .
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу "pacta sunt servanda" та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020)
В силу ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Таким чином, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи викладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
У позовній заяві позивачем вказувалося, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Так, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем подано:
- копію договору про надання правничої допомоги № 1625 від 29.09.2025;
- копію акту здачі-приймання робіт №1 від 04.03.2026;
- копію завдання №1 до договору надання правничої допомоги № 1625 від 29.09.2025. 
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" та адвокат Савченко О.В. у завданні № 1 до договору надання правничої допомоги № 1625 від 29 вересня 2025 року узгодили фіксований розмір гонорару на суму 42 000, 00 грн.
Вартість правничої допомоги, наданої адвокатом за цим актом приймання-передачі №1 від 04.03.2026, становить 42 000,00 гривень.
Вказані матеріали є належними доказами (належно оформлені) того, що позивачу надано адвокатом Савченко О.В професійну правничу допомогу у даній справі у суді першої інстанції, згідно відповідного договору, що в силу ст. 126 ГПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви та необхідність відшкодування позивачу понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Колегією суддів встановлено, що відповідачем не подавалось до винесення додатково рішення від 18.03.2026 будь-яких заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу у сумі 42.000 грн. Також не було заявлено клопотань щодо зменшення розміру таких витрат, які позивач просив стягнути з відповідача. 
19.03.2026 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат (від 18.03.2026), після винесення місцевим судом оскаржуваного рішення. 
Статтею 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Таким чином, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 ГПК України, питання про співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права. Правові позиції Верховного Суду щодо співмірності судових витрат із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності викладені у постановах № 909/371/18 від 25.06.2019, № 916/2102/17 від 20.05.2019.
Таким чином, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно задоволених вимог, з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах розгляду справи № 910/12971/25, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, доцільність та необхідність виконання даних робіт (надання послуг), кількість судових засідань та витрачений на них час, колегія суддів дійшла до висновку, що розумним та співмірним розміром правничої допомоги, що підлягає розподілу між сторонами, становить 21000,00 грн. 
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню вартість правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 20995,57 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Судові витрати.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на рішення суду першої інстанції по суті спору витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам, і з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" на користь Акціонерного товариства "Гарантований покупець" підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 39,48 грн.
Оскільки за подання апеляційної скарги на додаткове рішення судовий збір не сплачується суд не здійснює розподіл судових витрат за результатами апеляційного перегляду додаткового рішення у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 - задовольнити частково. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 скасувати в частині стягнення 3% річних у розмірі 2193,19 грн та судового збору у розмірі 26,32 грн. 
3. У цій частині прийняти нове рішення. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" (79042, м. Львів, вул. Тараса Шевченка, 120; ідентифікаційний код 39582142) 3% річних у розмірі 2193,19 грн та судового збору у розмірі 26,32 грн - відмовити. 
4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 - залишити без змін. 
5. Стягнути з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" (79042, м. Львів, вул. Тараса Шевченка, 120; ідентифікаційний код 39582142) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 39,48 грн. 
6. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 - задовольнити частково. 
7. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 скасувати. 
8. Прийняти нове додаткове рішення. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті Енерджі" про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті енерджі" (79042, м. Львів, вул. Тараса Шевченка, 120; ідентифікаційний код 39582142 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 995,57 грн.
В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфініті Енерджі" про ухвалення додаткового рішення - відмовити, а апеляційну скаргу в цій частині залишити без задоволення. 
9. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
10. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287 - 291 ГПК України.
Повний текст постанови складено - 29.07.2026.

Головуючий суддя О.М. Крижний 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк