ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2026 року | справа № 380/12296/26
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській областіта зобов`язання вчинити дії,
Обставини справи
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо видачі ОСОБА_1 довідок від 14.04.2026 року №778, від 14.04.2026 №779, від 14.04.2026 року №780, від 14.04.2026 року №781, від 14.04.2026 року №782, від 14.04.2026 року №783 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді показник прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області видати ОСОБА_1 довідки за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008, про суддівську винагороду для перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду, визначеного із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025, 01.01.2026 роки відповідно до частини третьої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", абзацу 4 статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік"- 2270,00 грн, з урахуванням складових суддівської винагороди, абзацу 4 статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік"- 2481,00 грн, з урахуванням складових суддівської винагороди, абзацу 4 статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік"- 2684,00 грн, з урахуванням складових суддівської винагороди, абзацу 4 статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік"- 3028,00 грн, з урахуванням складових суддівської винагороди, абзацу 4 статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025 рік"- 3028,00 грн, з урахуванням складових суддівської винагороди, абзацу 4 статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2026 рік"- 3328,00 грн, з урахуванням складових суддівської винагороди.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 31.08.2004 № 1026/2004 вона була призначена на посаду судді Бродівського районного суду Львівської області строком на п`ять років, а Наказом голови Бродівського районного суду Львівської області від 01.10.2004 № 29к її зараховано до штату зазначеного суду. Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 21.10.2010 № 2635-VI Позивача обрано на посаду судді Бродівського районного суду Львівської області безстроково. Рішенням Вищої ради правосуддя від 05.10.2021 № 2055/0/15-21 Позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, а Наказом голови Бродівського районного суду Львівської області від 06.10.2021 № 51/К її виключено зі штату суду. Починаючи з 06.10.2021 Бродівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Позивачу призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
У квітні 2026 року представник Позивача звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області з адвокатським запитом про надання довідок про суддівську винагороду ОСОБА_1 за період 2021-2026 років для обчислення та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. На вказаний запит Відповідач листом від 14.04.2026 № 02-811/26 надав довідки № 778, № 779, № 780, № 781, № 782, № 783 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01 січня 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 років відповідно.
Зі змісту виданих довідок Позивач з`ясувала, що Відповідач обчислив базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду (30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) із застосуванням обмеженого розрахункового показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн за всі вказані роки, зафіксованого у статтях 7 Законів України «Про Державний бюджет України» на 2021-2026 роки як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Позивач вважає такі дії Відповідача протиправними, оскільки за приписами статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди регулюється виключно спеціальним законом про судоустрій і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Позивач наголошує, що базовий розмір посадового окладу має обчислюватися виходячи з повноцінного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року (у 2021 році - 2270,00 грн; у 2022 році - 2481,00 грн; у 2023 році - 2684,00 грн; у 2024 та 2025 роках - 3028,00 грн; у 2026 році - 3328,00 грн), а закони про Державний бюджет України не можуть змінювати гарантовані Конституцією складові суддівської винагороди без внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Ухвалою від 19 червня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами (у письмовому провадженні).
29 червня 2026 року від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі.
Свою позицію Відповідач мотивує тим, що Територіальне управління ДСА України в Львівській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня діє суворо на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисом на відповідний фінансовий рік. Відповідач підкреслює, що статтями 7 Законів України «Про Державний бюджет України» на 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 роки для визначення базового розміру посадового окладу судді встановлений спеціальний показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн, який є чинним, не визнавався неконституційним і підлягає обов`язковому застосуванню. Виплата суддівської винагороди у більшому розмірі без відповідних бюджетних призначень становитиме порушення норм Бюджетного кодексу України щодо цільового використання бюджетних коштів.
Крім того, Обґрунтовуючи відсутність підстав для задоволення позову, Відповідач покликається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24, де зазначено, що нормами бюджетного законодавства прямо визначено розрахункову величину для обрахунку посадових окладів суддів, а діяльність розпорядників коштів у межах встановлених бюджетних показників є правомірною. Щодо посилання Позивача на постанову Верховного Суду від 17.02.2026 у справі № 200/2309/25 Відповідач зазначає, що вказане судове рішення ухвалене за інших процесуальних обставин і не спростовує узагальнюючих висновків Великої Палати Верховного Суду. З огляду на наведене, Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 з 01 жовтня 2004 року по 06 жовтня 2021 року перебувала на посаді судді Бродівського районного суду Львівської області (Указ Президента України «Про призначення суддів» від 31.08.2004 № 1026/2004, Наказ голови Бродівського районного суду Львівської області від 01.10.2004 № 29к, Постанова Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 21.10.2010 № 2635-VI).
Рішенням Вищої ради правосуддя від 05 жовтня 2021 року № 2055/0/15-21 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Бродівського районного суду Львівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Наказом голови Бродівського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2021 року № 51/К Позивача виключено зі штату суду з 06 жовтня 2021 року.
З 06 жовтня 2021 року Бродівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Позивачу призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
02 квітня 2026 року представник Позивача звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області з адвокатським запитом № 1155/131 про надання довідок про суддівську винагороду ОСОБА_1 за період 2021-2026 років для обчислення та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
14 квітня 2026 року на виконання вказаного запиту Територіальне управління ДСА України в Львівській області листом № 02-811/26 надіслало на адресу представника Позивача довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14.04.2026 № 778 (станом на 01.01.2021), № 779 (станом на 01.01.2022), № 780 (станом на 01.01.2023), № 781 (станом на 01.01.2024), № 782 (станом на 01.01.2025) та № 783 (станом на 01.01.2026).
Зі змісту вказаних довідок встановлено, що обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) здійснено Відповідачем із застосуванням обмеженого показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн за всі вказані роки, у зв`язку з чим посадовий оклад визначено у сумі 63060,00 грн, а загальний розмір суддівської винагороди, що враховується для обчислення довічного грошового утримання - у сумі 107202,00 грн.
Незгода Позивача із застосуванням Відповідачем при формуванні вказаних довідок про суддівську винагороду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання заниженого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102,00 грн замість повноцінного прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня відповідного календарного року) стала підставою для звернення з позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Згідно зі статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.
Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з фундаментальних конституційних гарантій їхньої незалежності.
Так, статтею 130 Конституції України імперативно визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється Законом про судоустрій.
Організаційні та правові засади реалізації цієї конституційної гарантії закріплені у Законі України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі — Закон № 1402-VIII).
Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Правові засади формування та застосування прожиткового мінімуму як базового соціального стандарту регламентовані Законом України від 15 липня 1999 року № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» (далі — Закон № 966-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум — це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. 
За приписами статті 4 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум встановлюється для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Суд наголошує, що Закон № 966-XIV містить вичерпний перелік соціальних та демографічних груп населення і не передбачає такого окремого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для визначення базового розміру посадового окладу судді», а судді як категорія громадян не віднесені цим Законом до окремої демографічної групи, стосовно якої даний показник може обчислюватися за спеціальними чи заніженими критеріями.
Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня:
на 2021 рік (абзац 4 статті 7 Закону № 1082-IX) 2270,00 гривень
на 2022 рік (абзац 4 статті 7 Закону № 1928-IX) 2481,00 гривня
на 2023 рік (абзац 4 статті 7 Закону № 2710-IX) 2684,00 гривні;
на 2024 рік (абзац 4 статті 7 Закону № 3460-IX) 3028,00 гривень;
на 2025 рік (абзац 4 статті 7 Закону № 4059-IX) 3028,00 гривень;
на 2026 рік (абзац 4 статті 7 Закону № 4659-IX) 3328,00 гривень.
Разом з тим, у статтях 7 Законів України «Про Державний бюджет України» на 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 роки законодавець штучно розмежував показники прожиткового мінімуму та запровадив окрему розрахункову величину - «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» у зафіксованому розмірі 2102,00 гривні.
Розглядаючи колізію норм між Законом № 1402-VIII та Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки щодо розрахункової бази посадового окладу судді, суд виходить із принципів пріоритетності спеціального закону та верховенства Конституції України.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII є спеціальним нормативно-правовим актом, який регламентує виключно організацію судової влади та статус суддів. Частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII закріплено принцип, за яким суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
У свою чергу, Закон про Державний бюджет України є процедурним актом, який затверджує видатки та доходи держави на відповідний фінансовий рік, і не повинен містити положень, що змінюють або скасовують матеріальні гарантії, встановлені спеціальними законами України. Закон про Державний бюджет України не має вищої юридичної сили стосовно спеціальних законів.
Зазначена правова позиція є усталеною та послідовно розкрита у Рішеннях Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), де наголошено, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати пільги, компенсації і гарантії, оскільки це порушує принципи правової визначеності та стабільності.
Питання щодо застосування статті 135 Закону № 1402-VIII у зіставленні зі статтями 7 законів про Державний бюджет України на відповідні роки неодноразово досліджувалося Верховним Судом. За наслідками судового розгляду чисельних спорів даної категорії у постановах Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 22.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22, від 24.07.2023 у справі № 280/9563/21, від 12.09.2024 у справі № 580/2522/24, від 13.11.2024 у справі № 200/1707/24, від 20.02.2025 у справі № 420/3716/24 та від 17.02.2026 у справі № 200/2309/25 сформовано чіткий і недвозначний правовий висновок.
Верховний Суд констатував, що: 
- Визначена Законом № 1402-VIII система суддівської винагороди є єдиною, виключною та гарантованою Основним Законом України. Зміна її розрахункових елементів у бік зменшення або застосування штучно обмежених розрахункових величин (2102,00 грн) без внесення змін безпосередньо до Закону № 1402-VIII є протиправною та суперечить частині першій статті 130 Конституції України;
- Відповідно до принципу Lex specialis derogat generali (спеціальний закон скасовує дію загального) та принципу пріоритетності спеціальної норми, при визначенні посадового окладу судді застосуванню підлягають виключно норми частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII у системному зв`язку з абзацом 4 статті 7 Законів про Державний бюджет України на відповідні роки, який встановлює єдиний загальний прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року;
- Встановлений законами про Державний бюджет України на 2021-2026 роки у розмірі 2102,00 грн показник «прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді» є непередбаченим Законом № 1402-VIII та Законом № 966-XIV обмеженням, а тому його застосування розпорядниками бюджетних коштів при обчисленні окладів суддів є порушенням гарантій їхньої матеріальної незалежності.
Що стосується гарантій соціального захисту суддів у відставці, суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою та другою статті 142 Закону № 1402-VIII суддя, який вибув у відставку, має право на виплату щомісячного довічного грошового утримання.
За приписами частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. 
Частиною четвертою статті 142 Закону № 1402-VIII імперативно встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1 (у редакції постанови від 09.02.2023 № 7-2, далі - Порядок № 3-1), перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться органами Пенсійного фонду України на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за формою, встановленою Додатком 2 до цього Порядку.
Згідно з витягами з Порядку № 3-1 така довідка видається відповідним судом або територіальним управлінням Державної судової адміністрації України за останнім місцем роботи судді на основі розмірів суддівської винагороди працюючого судді відповідного суду станом на 01 січня поточного року.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для беззаперечного висновку, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці перебуває у прямій розрахунковій залежності від фактичного розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, складовою якої є базовий посадовий оклад, обчислений виходячи з повноцінного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного року.
Видаючи ОСОБА_1 довідки від 14.04.2026 № 778, № 779, № 780, № 781, № 782, №783 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання станом на 01 січня 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 років, Територіальне управління ДСА України в Львівській області застосувало занижений показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн, у зв`язку з чим визначило посадовий оклад працюючого судді у сумі 63060,00 грн замість належних за законом розрахункових величин.
Зазначені дії Відповідача є протиправними, оскільки вони призвели до спотворення первинних показників у довідках про суддівську винагороду та штучно обмежили право Позивача як судді у відставці на отримання належного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання органом Пенсійного фонду України.
Аргументи Відповідача про те, що територіальне управління як розпорядник коштів діяло суворо в межах затвердженого кошторису та асигнувань, суд відхиляє, оскільки відсутність або недостатність бюджетних асигнувань чи особливості формування кошторису суду не можуть слугувати підставою для порушення гарантованих Конституцією та спеціальним Законом № 1402-VIII соціальних гарантій і правових підстав виплат суддям та суддям у відставці.
Надаючи оцінку правомірності дій Відповідача щодо застосування штучно заниженого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102,00 грн) при обчисленні базового посадового окладу судді та формуванні довідок для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, суд зважає на приписи частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.
За усталеною практикою ЄСПЛ, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, як і суддівська винагорода працюючого судді, охоплюється поняттям «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Праведна проти Росії» (від 18 листопада 2004 року, заява № 6952/02) та «Суханов та Ільченко проти України» (від 26 червня 2014 року, заяви № 6838/12 та № 4080/12) Суд підкреслив, що право на отримання певних виплат або соціальних гарантій, які передбачені національним законодавством, виникає за умови дотримання умов, визначених цим законодавством. 
Якщо закон України гарантує виплату у конкретно визначеному розрахунковому розмірі (зокрема, обчислення базового окладу із 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 1 січня календарного року), у особи виникає обґрунтоване та легітимне очікування («legitimate expectation») на отримання цих виплат у належному, недискримінаційному обсязі.
Вказуючи на протиправність заниження розрахункового показника у довідках, суд зазначає, що за концепцією ЄСПЛ «легітимні очікування» є складовою частиною захисту права власності за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Обмеження або зменшення розміру довічного грошового утримання судді у відставці шляхом маніпулювання розрахунковими величинами у підзаконних чи бюджетних актах без внесення відповідних змін до спеціального закону становить непропорційне втручання держави у майнові права особи та порушує справедливий баланс між публічними та приватними інтересами.
Таким чином, застосування Відповідачем при складанні довідок від 14.04.2026 № 778-783 заниженого показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн суперечить приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушує легітимні очікування Позивача на отримання належного розміру довічного грошового утримання, гарантованого спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
Для повного, вичерпного та ефективного відновлення порушених прав Позивача, Відповідача слід зобов`язати видати ОСОБА_1 нові довідки за формою, встановленою Додатком 2 до Порядку № 3-1, про суддівську винагороду працюючого судді місцевого суду для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, обчисливши базовий посадовий оклад (30 прожиткових мінімумів) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме:станом на 01.01.2021 - 2270,00 грн; станом на 01.01.2022 - 2481,00 грн; станом на 01.01.2023 - 2684,00 грн; станом на 01.01.2024 - 3028,00 грн; станом на 01.01.2025 - 3028,00 грн; станом на 01.01.2026 - 3328,00 грн, із відображенням усіх нарахованих складових суддівської винагороди (доплат за вислугу років та перебування на адміністративній посаді).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За вимогами частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
При цьому за приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
При поданні позовної заяви Позивач через систему «Електронний суд» сплатила судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Оскільки позов задоволено повністю, сплачена сума судового збору у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. підлягає стягненню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 12, 72, 77, 122, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
у х в а л и в :
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо видачі ОСОБА_1 довідок від 14 квітня 2026 року №778, №779, №780, №781, №782, №783 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді показника прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн.
3. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області (79005, м. Львів, вул. Драгоманова, буд. 25; код ЄДРПОУ: 26306742) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) довідки за формою, встановленою додатком 2 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, про суддівську винагороду для перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб), визначеного із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року відповідно до частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: станом на 01.01.2021 - 2270,00 грн (згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»), з урахуванням усіх складових суддівської винагороди; станом на 01.01.2022 - 2481,00 грн (згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»), з урахуванням усіх складових суддівської винагороди; станом на 01.01.2023 - 2684,00 грн (згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»), з урахуванням усіх складових суддівської винагороди; станом на 01.01.2024 - 3028,00 грн (згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»), з урахуванням усіх складових суддівської винагороди; станом на 01.01.2025 - 3028,00 грн (згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»), з урахуванням усіх складових суддівської винагороди; станом на 01.01.2026 - 3328,00 грн (згідно з абзацом 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»), з урахуванням усіх складових суддівської винагороди.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області (79005, м. Львів, вул. Драгоманова, буд. 25; код ЄДРПОУ: 26306742) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 02 вересня 2026 року.
Суддя О.І. Коморний