ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1864/26 Справа № 212/6372/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зімін М. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання   Примак Н.М.,
за участю:
захисника адвоката Охримович Л.С.,
прокурора Ляшенко Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Охримович Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, на постанову Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 червня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 040 (дві тисячі сорок) гривень 00 копійок, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а :
постановою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він, перебуваючи на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, у порушення вимог ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» 18.07.2025 з 17 години 37 хвилин по 17 годину 38 хвилин здійснив доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» з метою отримання та використання у власних цілях інформації з державних інформаційних ресурсів, яка не підлягає поширенню й передачі іншим особам, що стала йому відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 172-8 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Охримович Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-8 КУпАП. На обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Зауважує, що відповідальність за ч. 1 ст. 172-8 КУпАП настає лише за умови незаконного розголошення або використання в інший спосіб особою у своїх інтересах інформації, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом повноважень.
Водночас зауважує, що системний аналіз наведених вимог законодавства дозволяє дійти висновку, що положеннями ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» та ч. 1 ст. 172-8 КУпАП законодавцем не передбачено заборони та, відповідно, відповідальності виключно за отримання доступу та перегляд службової інформації, що стала відома особі у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків.
Звертає увагу, що отримання доступу до інформації, розміщеної в інформаційній системі «ІПНП», та її перегляд не є формою вчинення дії чи прийняття рішення під час реалізації службового повноваження, а є правом посадової особи на отримання відповідної інформації для реалізації своїх службових повноважень.
Наголошує, що для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 172-8 КУпАП необхідно підтвердити факт незаконного розголошення або використання в інший спосіб службової інформації. При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 здійснено використання службової інформації в інший спосіб, а також не містять відомостей про те, яким чином таке незаконне використання інформації мало місце. Відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів незаконного використання інформації в інший спосіб (у тому числі шляхом задоволення інформаційних потреб дядька ОСОБА_2 ) свідчить про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Інформацію, яку переглядав ОСОБА_1 , можна перевірити також іншими способами, що перебувають у вільному доступі громадян.
Норми чинного законодавства та формулювання диспозиції ст. 172-8 КУпАП не звільняють уповноважені органи при складанні протоколів про адміністративні правопорушення від обов`язку конкретизувати, у який саме спосіб було використано отриману інформацію, та не звільняють суд від обов`язку перевіряти такі доводи.
Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази як використання інформації щодо ОСОБА_2 , так і вчинення таких дій саме ОСОБА_1 . Самі по собі відомості про здійснення з використанням облікового службового запису ОСОБА_1 перевірки ОСОБА_2 18.07.2025 року не є складовою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-8 КУпАП, і не доводять здійснення ОСОБА_1 05.06.2025 року чи в інший день та час використання інформації щодо ОСОБА_2 у будь-який інший спосіб.
Вказує, що матеріалами справи не доведено мету задоволення власних інтересів, а відтак і відсутній прямий умисел на вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, що свідчить про відсутність одного із елементів складу правопорушення. Володіння будь-якою інформацією без мети її використання не може тягнути за собою відповідальність за ст. 172-8 КУпАП.
Наголошує, що протокол стосовно ОСОБА_1 складено 28.04.2026 року. У протоколі зазначено, що днем виявлення правопорушення необхідно вважати день складання протоколу, однак фактично відомості про інкриміноване правопорушення та особу ОСОБА_1 встановлено 20.04.2026 року, коли надійшли матеріали за запитом правоохоронного органу. Тобто працівниками відділу протидії корупції Дніпропетровського управління ДВБ НПУ вказаний протокол складено з порушенням вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, тобто поза межами 24 годин. Крім того, у протоколі не зазначено мотиву та мети інкримінованого правопорушення, а також суті правопорушення, а саме яким чином було використано переглянуту інформацію.
Звертає увагу, що моментом виявлення правопорушення є не дата складання протоколу про адміністративне правопорушення, а день, коли до уповноваженого органу надійшли будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 149/2498/17.
Стверджує, що в матеріалах справи наявні лише сумніви щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а відтак згідно зі ст. 62 Конституції України суд першої інстанції повинен був трактувати такі сумніви на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибув, при цьому належним чином повідомлений про день, час і місце апеляційного розгляду цієї справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка у судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, та за участю захисника адвоката Охримович Л.С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 .
Заслухавши захисника адвоката Охримович Л.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги, прокурора Ляшенко Є.В., яка заперечувала проти апеляційної скарги, вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність цієї особи у його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених ним доводів.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 9 та ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки та бажала їх настання або свідомо допускала настання цих наслідків.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 172-8 КУпАП відповідальність за вчинення цього правопорушення настає у разі незаконного розголошення або використання в інший спосіб особою у своїх інтересах інформації, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом повноважень.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері державного управління, а також у сфері запобігання та протидії корупції. Предметом правопорушення є інформація, яка стала відома посадовій особі у зв`язку з виконанням нею службових повноважень.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у незаконному розголошенні або використанні в інший спосіб особою у своїх інтересах інформації, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом повноважень, та може проявлятися у таких формах: незаконне розголошення інформації; незаконне використання інформації в інший спосіб.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу - прямого або непрямого.
Приписами ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено, що правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Обов`язковою ознакою, за якою будь-яка неправомірна поведінка державних службовців або інших осіб, уповноважених на виконання функцій держави, може визнаватися корупційною, є корисливий або інший особистий інтерес таких осіб чи інтерес третіх осіб.
Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, а також інтерес, що виникає у зв`язку з членством або діяльністю у громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Відповідно до положень ст. 6, 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація з обмеженим доступом поділяється на конфіденційну, таємну або службову.
Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.
Розпорядники інформації, визначені ч. 1 ст. 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддею місцевого суду зазначених вимог закону дотримано.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції та якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Як встановлено судом першої інстанції, 12.10.2018 року в порядку ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 прийняв Присягу працівника Національної поліції України, яку після складення власноручно підписав.
Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 05.03.2022 року № 245 о/с «По особовому складу» лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0152216) з 06.03.2022 року призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області.
Відповідно до заявки «Про надання доступу до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України»» лейтенанту поліції ОСОБА_1 надано такий рівень доступу для пошуку: терміновий припис, дільниця, пошук НАІС, гарпун, викрадені ТЗ НПУ, ІП «Особа», Єдиний облік (факт), пошук рівня «2», УПП патрульний L3 (патрульні). Зареєстровано та надано індивідуальний ідентифікатор доступу до системи (логін) DPR_52202 від 26.04.2022 року.
Згідно з довідкою начальника відділу захисту інформації управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області Чечеля С.В. та відомостями щодо здійснення запитів користувачем DPR_52202 доступ ОСОБА_1 до системи здійснювався з ІР-адреси НОМЕР_1 за допомогою службового планшета LENOVO TAB M10 HD (№ 58095), закріпленого за сектором дільничних офіцерів поліції ВП № 3 Криворізького РУП, з номером SIM-картки НОМЕР_2 , серійний номер: 8938001410108681977F.
За відомостями щодо здійснення запитів користувачем ІПНП НОМЕР_3 , зареєстрованим за дільничним офіцером поліції СП ВП № 3 Криворізького РУП ОСОБА_1 , у період з 16.04.2025 року по 15.04.2026 року 18.07.2025 року з 17 години 36 хвилин по 17 годину 37 хвилин здійснено доступ до конфіденційної інформації, яка містилася в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», а саме: перегляд короткого досьє - id=3769469, id=3760518, id=82096170; перегляд короткого досьє - id=9463918, id=3760518, id=3769469, id=82096170, id=91054528; перегляд повного досьє - id=9463918; перегляд повного досьє - 131234 1651 14.03.2018 15:22:14 id=3018073553345218. Доступ до цієї інформації ОСОБА_1 мав у зв`язку з виконанням службових повноважень щодо « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Також користувачем НОМЕР_3 17.07.2025 року о 17 годині 37 хвилин здійснено перехід до інформаційної підсистеми «Єдиний облік» та перегляд ID:3018073553345218, за яким обліковується ЄО № 1651 від 14.03.2018 року відділення поліції № 2 (м. Покров) Нікопольського РУП ГУНП.
Відповідно до витягів з інформаційної бази ДРАЦС Міністерства юстиції України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним дядьком ОСОБА_1 , тобто близькою особою відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».
Встановлено, що відповідно до довідки № 148497-2026 від 17.04.2026 року типи запитів до системи «ІПНП» з коротким досьє на об`єкти передбачають виведення для ознайомлення користувача на екран списку осіб з ідентичними або схожими персональними даними, які надають можливість ознайомитися з ПІБ, датою народження, місцем проживання, паспортними даними, наявністю матеріалів Єдиного обліку щодо запитуваної особи, фактом перебування в активному розшуку, у тому числі за зверненнями ТЦК та СП, тощо.
Перехід до електронних контурів з повним досьє об`єкта перевірки (перегляд ID-карток з деталізованою інформацією) надає можливість отримати інформацію про обставини та причетність особи до конкретної події, відомості щодо заявників, потерпілих та причетних осіб, їхні адреси проживання, контактні дані, прийняте рішення за результатами розгляду зібраного матеріалу тощо.
Згідно з поясненнями начальника сектору превенції ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Парієнка І.О. та старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції ВП № 3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Тян Н.Г. у ОСОБА_1 на момент перегляду інформації в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» матеріалів на розгляді стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не перебувало, вказівок від керівництва підрозділу щодо перевірки вищевказаної особи ОСОБА_1 не отримував, свій логін та пароль від системи «ІПНП» нікому не передавав.
При цьому ч. 1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.
Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» близькі особи - члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у ч. 1 ст. 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідні та двоюрідні брати, рідні та двоюрідні сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.
Згідно з п. 6 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 877, Національна поліція для виконання покладених на неї завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань.
Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону № 580-VIII поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, які підтверджують відповідне право особи, у спосіб, що дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, які містяться в документах, у випадках, передбачених цією статтею.
Згідно з додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію великотоннажного або іншого технологічного транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на лицьовому боці бланка національного посвідчення водія послідовно згори донизу надруковано номери полів, у яких зазначаються: «1.» - прізвище, «2.» - ім`я та по батькові, «3.» - дата та місце народження, « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - фотографія власника (номер поля не друкується), « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - підпис власника (у полі «4d» у разі наявності зазначається унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі).
Згідно з додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію великотоннажного або іншого технологічного транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» на лицьовому боці бланка свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу послідовно згори донизу українською та англійською мовами надруковані назви полів для внесення таких реквізитів: «Прізвище або організація», «Ім`я та по батькові», «Адреса», «Область», «Район», «Нас. пункт», «Вул., буд., кв.», «Власність».
Згідно з додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» на лицьовому боці бланка посвідки на постійне проживання послідовно згори донизу надруковано назви полів: «Прізвище/Surname», «Ім`я/Name», « ОСОБА_4 /Sex», «Громадянство/Nationality», «Дата народження/Date of birth», «Запис №/Record No.». На зворотному боці бланка послідовно згори донизу надруковано назви полів: «Підстава видачі/Basis for issue», «Дата видачі/Date of issue», «Місце народження/Place of birth».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Розпорядники інформації, визначені ч. 1 ст. 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції та якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, а також Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно зі ст. 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 25 Закону № 580-VIII поліція в межах інформаційно-аналітичної діяльності користується базами (банками) даних МВС України та інших органів державної влади.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 580-VIII поліція має безпосередній оперативний доступ до інформації та інформаційних ресурсів інших органів державної влади з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».
Згідно з положеннями ст. 28 Закону № 580-VIII поліція вживає всіх заходів для недопущення будь-яких порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації. Поліцейські несуть персональну дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинені ними діяння, що призвели до порушень прав і свобод людини, пов`язаних з обробкою інформації.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію».
Державний службовець не повинен неналежним чином використовувати інформацію, яку він може отримати під час або внаслідок своєї роботи (ст. 11, 22 Кодексу поведінки державних службовців, Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи від 19.01.2020 року).
Інформаційно-комунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції» - це сукупність технічних і програмних засобів, призначених для обробки відомостей, що утворюються у процесі діяльності Національної поліції України та її інформаційно-аналітичного забезпечення.
Система ІПНП є функціональною підсистемою єдиної інформаційної системи МВС. Інформаційними ресурсами системи ІПНП є інформація, утворена у процесі діяльності поліції, що зазначено у п. 2 розділу І та п. 1 розділу III Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 03.08.2017 року № 676.
Відповідно до п. 3-6 розділу IV Положення про ІПНП користувачами системи ІПНП є посадові особи органів (підрозділів) поліції, яким в установленому порядку надано право доступу до інформації у цій системі. Ідентифікація користувача та підтвердження цілісності даних, що обробляються у системі ІПНП, забезпечуються застосуванням електронного цифрового підпису або інших програмно-технічних засобів авторизації користувачів та забезпечення цілісності даних. Кожна дія користувача щодо отримання інформації з інформаційних ресурсів системи ІПНП фіксується у спеціальному електронному архіві. Користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка стала їм відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації.
Відповідно до п. 6 Правил забезпечення захисту інформації в інформаційних, електронних комунікаційних та інформаційно-комунікаційних системах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2006 року № 373, під час обробки службової і таємної інформації повинен забезпечуватися її захист від несанкціонованого та неконтрольованого ознайомлення, модифікації, знищення, копіювання та поширення.
Відомча телекомунікаційна мережа відповідно до п. 2 Порядку використання телекомунікаційних мереж, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2016 року № 1066 «Про затвердження Порядку використання телекомунікаційних мереж та Табеля належності відомчих, спеціальних і з`єднувальних ліній у Національній поліції України», - це телекомунікаційна мережа, доступ до якої відкрито для поліцейських, державних службовців, працівників системи Національної поліції України з метою забезпечення виконання покладених на них завдань.
Тобто телекомунікаційна мережа, доступ до якої відкрито, у тому числі для поліцейських, а саме для здійснення пошукових та аналітичних функцій з використанням інформації з інформаційних ресурсів (баз даних) поліції в межах службової діяльності відповідно до рівня доступу і повноважень за запитом або регламентом, належить до державних інформаційних ресурсів та не підлягає поширенню й передачі іншим особам, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно з п. 5 Положення про ІПНП автоматизовані робочі місця користувачів - це робочі місця поліцейських та інших працівників поліції, обладнані комп`ютерною технікою, у тому числі планшетними комп`ютерами, що підключені до телекомунікаційної мережі доступу системи ІПНП і призначені для автоматизації службової діяльності та реалізації повноважень щодо обробки інформації відповідно до наданого рівня доступу у системі ІПНП.
Нормами ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у п. 1, пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до абз. 12 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року № 1179, поліцейський під час виконання службових обов`язків, окрім іншого, повинен зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 32 Конституції України закріплено право на недоторканність приватного життя та чітко визначено, що ніхто не може зазнавати втручання у його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.
Наведене у ст. 32, 34 Конституції України конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати та використовувати інформацію про інших осіб узгоджується з позицією Парламентської асамблеї Ради Європи, викладеною у Резолюції № 1165 від 1998 року, відповідно до якої право кожної людини на приватність і право на свободу вираження поглядів є основою демократичного суспільства, ці права не є абсолютними та не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність (п. 11). Виходячи з цього, право на приватність (конфіденційність), закріплене у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, повинно захищати приватне життя особи не лише від втручання влади, а й від подібних дій з боку інших осіб чи інститутів.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульовано у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання та протидії правопорушенням, пов`язаним з корупцією, є невідворотність відповідальності за вчинення таких правопорушень, оскільки вони спричиняють негативні наслідки, які можуть виявлятися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування і завдавати шкоди суспільним інтересам, а отже, не можуть бути визнані малозначними.
Відтак, незалежно від виду суб`єкта, його службової діяльності, рангу та інших характеристик, його обов`язком є діяти лише в межах закону.
Перевіривши матеріали справи з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції поза розумним сумнівом встановив, що ОСОБА_1 , будучи наділеним повноваженнями щодо доступу до державних інформаційних ресурсів з обмеженим доступом, які зберігаються в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах) та автоматизованих системах, створених і захищених відповідно до чинного законодавства та можуть використовуватися лише у службовій діяльності в порядку, передбаченому законом, у тому числі до інформації з обмеженим доступом, що міститься в таких документах і матеріалах та/або в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України», маючи безперервний оперативний доступ до такої інформації та інформаційних ресурсів за умови обов`язкового дотримання Закону України «Про захист персональних даних», у порушення вимог абз. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII 18.07.2025 року з 17 години 37 хвилин по 17 годину 38 хвилин з метою використання у власних цілях здійснив доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», зокрема переглянув коротке досьє « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », який є його рідним дядьком, та отримав інформацію, що стала йому відома у зв`язку з виконанням службових повноважень і використанням пов`язаних із ними можливостей.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критеріям належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-8 КУпАП.
Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги про відсутність мети, корисливого умислу або використання конфіденційної інформації в інших цілях, а також про незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю доказів наявності у нього протиправного умислу, апеляційний суд зазначає, що для кваліфікації незаконного використання особою у своїх інтересах в інший спосіб інформації, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом повноважень, як адміністративного правопорушення необхідна наявність двох обставин, а саме: факту отримання такої інформації при виконанні службових повноважень та її використання у власних цілях.
Твердження захисника про те, що матеріали справи не містять відомостей про те, яким чином мало місце незаконне використання інформації в інший спосіб, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт отримання конфіденційної інформації поза межами службових обов`язків для особистих цілей з використанням системи «ІПНП», доступ до якої є обмеженим і допускається виключно у службових цілях, є незаконним та має ознаки корупційного правопорушення. При цьому матеріалів на розгляді стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_1 не перебувало, вказівок від керівництва підрозділу щодо перевірки вищевказаної особи ОСОБА_1 не отримував, свій логін та пароль від системи «ІПНП» нікому не передавав.
Разом із цим відповідальність настає за фактом неправомірного використання наданих повноважень та доступу до ресурсів, що надаються в межах публічної служби, якщо такий доступ здійснено не для виконання посадових обов`язків, а за особистою ініціативою. У цьому випадку зазначене підтверджується запитом користувача DPR_52202 та доступом ОСОБА_1 до системи 18.07.2025 року з 17 години 36 хвилин по 17 годину 37 хвилин з метою отримання конфіденційної інформації щодо його рідного дядька ОСОБА_2 .
Конфіденційною є інформація про фізичну особу, зокрема про освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, дату і місце народження, майновий стан та інші персональні дані, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Розпорядники конфіденційної інформації можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Працівник зобов`язаний дотримуватися комерційної та службової таємниць, неухильно виконувати встановлені законодавством вимоги щодо використання інформації, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, та не розголошувати інформацію з обмеженим доступом, яка була отримана при виконанні службових обов`язків.
Правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Верховний Суд у своїх рішеннях зазначає, що доступ посадової особи до службової інформаційної системи не з метою виконання службових обов`язків, а з власної ініціативи, є самостійним порушенням, що підпадає під дію ст. 172-8 КУпАП. Посадовець не має права використовувати технічні чи інформаційні можливості служби для реалізації особистої ініціативи. Це кваліфікується як зловживання правом доступу до ресурсів незалежно від настання наслідків чи наявності вигоди.
Європейський суд з прав людини у справі «Sporrong and Lonnroth v. Sweden» (1982) вважає, що кожне втручання державного агента в особисту сферу, навіть за відсутності шкоди, має бути службово обґрунтованим. Доступ до конфіденційної інформації не допускається з власної ініціативи або «про всяк випадок».
Європейський суд з прав людини у справі «Leander v. Sweden» (1987) зазначає, що доступ посадової особи до персональних даних допустимий лише у службових межах, під контролем та за наявності чіткої необхідності.
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає доведеною наявність умисної форми вини ОСОБА_1 , яка полягає в тому, що він, ігноруючи обов`язок не використовувати в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, отримав таку інформацію для використання у власних цілях із застосуванням своїх службових повноважень та пов`язаних із ними можливостей, а тому безсумнівно усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки та бажав або свідомо допускав настання цих наслідків.
Отже, за результатами перегляду цієї справи та ретельного дослідження доказів апеляційний суд дійшов висновку, що висновки суду першої інстанції про наявність у діях дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на належних, достатніх та узгоджених між собою доказах у їх сукупності та взаємозв`язку і стороною захисту за результатами апеляційного перегляду не спростовані.
У цьому випадку апеляційний суд об`єктивно констатує, що фабула обвинувачення, викладена у протоколах № 65 від 28 квітня 2026 року, № 66 від 28 квітня 2026 року, № 67 від 28 квітня 2026 року, № 68 від 28 квітня 2026 року стосовно ОСОБА_1 , відображає фактичні обставини справи, містить кваліфікуючі ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, а за формою та змістом протоколи відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.
Відповідно до ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протоколи про адміністративні правопорушення складені старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу протидії корупції Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України капітаном поліції Євстратенко О.В. на підставі сукупності отриманих відомостей щодо виконання ОСОБА_1 як дільничним офіцером поліції сектору превенції відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області своїх посадових обов`язків та перевірки необхідності отримання службової інформації стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після надходження матеріалів 20.04.2026 року проводилися відповідні дії з метою підтвердження або спростування наявності правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 . Тобто у цьому випадку, з урахуванням об`єктивної необхідності у додатковому збиранні інформації та доказів, моментом виявлення особи у розумінні ст. 254 КУпАП є момент зібрання всіх документів, яких, на думку уповноваженої особи, достатньо для складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд не вбачає порушень права особи на захист.
Отже, досліджені та перевірені судом першої інстанції обставини цієї справи поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке підпадає під дію санкції ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, та узгоджуються зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A, заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», заява № 39598/03).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином мотивованим, а доводи апеляційної скарги про необґрунтованість та незаконність постанови спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Охримович Л.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, залишити без задоволення.
Постанову Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 03 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА