ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" вересня 2026 р. Справа№ 910/12612/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Крижного О.М. 

розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026
у справі № 910/12612/25 (суддя Котков О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергостратегія»
до Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича
про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергостратегія» до Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича про стягнення заборгованості у сумі 49 110,09 грн за договором постачання електричної енергії споживачу № 30/12/21/1-Е від 30.12.2021.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергостратегія» про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергостратегія» основний борг у сумі 24 062 грн 12 коп, інфляційні втрати у сумі 5 021 грн 92 коп, 3 % річних у сумі 1 706 грн 76 коп, судовий збір у сумі 1 898 грн 48 коп. У решті вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25, Фізична особа-підприємець Кічко Микита Юрійович звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25 в частині задоволення позову та постановити нове рішення, яким відмовити в позові ТОВ «Енергостратегія» до ФОП Кічко Микити Юрійовича про стягнення заборгованості в повному обсязі. Стягнути з ТОВ «Енергостратегія» на користь ФОП Кічко Микити Юрійовича судові витрати.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що Акт звірки відповідачем не отримувався та не підписувався.
На думку скаржника, суд першої інстанції не дослідив, що позивачем не надано жодного доказу надсилання рахунків відповідачу, а також не надано доказів підписання відповідачем актів прийому-передачі електричної енергії № 0000-000482 по договору №30/12/21/1-Е від 30.12.2021.
Скаржник вважає, що судом не взято до уваги, що у відзиві відповідач посилався на договір № 420070106 від 13.06.2022 про постачання електричної енергії споживачу укладеного з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» та договір № 5204001ПВ від 16.06.2022, укладеного з ТОВ «Київські енергетичні послуги» та надавав платіжні квитанції АТ КБ «Приватбанк» про сплату відповідачем за електроенергію за вищевказаним договором. Отже, останнім періодом дії договору №30/12/21/1-Е від 30.12.2021 був червень 2022 року, що додатково підтверджується укладенням договорів між відповідачем та ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» від 13.06.2022 та ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 16.06.2022. Однак, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості з відповідача 06.10.2025. Проте, суд першої інстанції не врахував надані докази відповідачем та не застосував строки позовної давності.
Скаржник вказує на те, що з 04.09.2025 відповідні положення щодо позовної давності були виключені ЦК України Законом України № 4434-IX від 14.05.2025. У справі, що розглядається, заборгованість в частині сплати постачання електроенергії виникла за період з січня 2022 по червень 2022 року. ТОВ «Енергостратегія» подано позовну заяву 06.10.2025, у справі, що розглядається, тобто, станом на дату подання позовної заяви, позовна давність за вимогами Товариства була пропущена. Отже, наявні підстави застосування строків позовної давності за заявленими у даній справі вимогами.
Також скаржником наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом апеляційної скарги, який складає суму у розмірі 12 000,00 грн (на етапі поданні апеляційної скарги).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду, вказав на те, що не підписаний Акт звірки не спростовує факт споживання електричної енергії. Також, судом було досліджено лист ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» від 28.01.2025 № 4394/3/01/5, яким підтверджено обсяги електроенергії, спожитої Апелянтом у період з січня по червень 2022 року. При цьому, Позивачем до позовної заяви було долучено належні докази направлення Кічко М.Ю. актів приймання передачі та рахунків для підпису на електронну адресу 07.07.2022. 
Позивач вказує на те, що з огляду на те, що прострочення Кічко М.Ю. грошового зобов`язання відбулося в період дії карантину та воєнного стану, суд першої інстанції вважає, що позивач не пропустив строку звернення до суду з вимогою про стягнення основного боргу, про стягнення 24 062,12 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/12612/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Крижний О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- докази сплати судового збору у розмірі 3 633,60 грн.
13.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну квитанцію № 5909-2658-3895-9593 від 13.03.2026 на суму 3 633,60 грн, що свідчить про сплату судового збору.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026, у зв`язку з перебування судді Ткаченка Б.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відрядженні, призначено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026, для розгляду справи № 910/12612/25 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Майданевич А.Г., Крижний О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, тимчасові непрацездатності суддів та перебування суддів у відпустках, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/12612/25 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 30.12.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 30/12/21/1-Е (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції відповідачу, за договором споживачу, позивачем, за договором постачальником, та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання відповідача до цього договору, згідно із заявою - приєднання, яка є додатком 1 до цього договору.
Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "При ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312, та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2. договору).
Згідно з п. 2.1 договору позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Датою початку постачання електричної енергії відповідачу є дата, зазначена в заяві-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією, але в будь-якому випадку не раніше строку початку договору (п. 3.1 договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору відповідач розраховується з позивачем за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною відповідачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції позивача. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії (п. 5.2 договору).
В пункті 5.6 договору визначено, що комерційна пропозиція до договору містить інформацію про ціну на електричну енергію, спосіб оплати, терміни (строк), розмір пені за порушення строку оплати або штраф, строк дії договору та пролонгації та інші умови.
Комерційною пропозицією (додаток № 2 до договору) до договору зазначено спосіб оплати, а саме, розрахунковим періодом є календарний місяць, який встановлюється з 01 числа місяця до останнього дня цього ж місяця. По закінченню розрахункового періоду відповідач здійснює розрахунок за спожиту електроенергію згідно рахунку, який виставляється позивачем відповідачу на підставі підписаного акту прийому-передачі електроенергії, але не пізніше 20-ти банківських днів. Оплату відповідач здійснює до 15-го числа місяця постачання - 50% від прогнозованого об`єму, та 50% до 10 числа місяця наступного після місяця постачання.
Договір набирає чинності з дати, вказаної в заяві-приєднанні та діє до 01.01.2022, з подальшою його пролонгацією (додаток № 2 до договору).
Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання свого зобов`язання за вказаним договором поставив відповідачу обумовлений сторонами товар на загальну суму 678 178,56 грн, що підтверджується актами прийому-передачі від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022, від 30.04.2022, від 31.05.2022, від 30.06.2022, копії яких наявні в матеріалах справи.
Однак відповідачем зобов`язання за договором в частині оплати поставленого товару виконано неналежним чином, вартість поставленого товару сплачено частково, на суму у розмірі 654 116,44 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, у зв`язку із чим, за договором поставки № 30/12/21/1-Е від 30.12.2021 у відповідача виникла заборгованість у сумі 24 062,12 грн (678 178,56 грн - 654 116,44 грн), що позивачем не заперечувалось, а відповідачем не спростовано, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).
Заявою-приєднанням до договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток № 1) між сторонами засвідчено вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі та визначено перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача (відповідача) для початку постачання енергії з 01.02.2022.
Як вбачається із матеріалів справи, що позивач на виконання свого зобов`язання за вказаним договором поставив відповідачу обумовлений сторонами товар на загальну суму 678 178,56 грн, що підтверджується актами прийому-передачі від 31.01.2022, від 28.02.2022, від 31.03.2022, від 30.04.2022, від 31.05.2022, від 30.06.2022, копії яких наявні в матеріалах справи.
Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Відповідачем частково, на суму у розмірі 654 116,44 грн сплачено за поставлений позивачем товар за договором поставки № 30/12/21/1-Е від 30.12.2021 у відповідача виникла заборгованість у сумі 24 062,12 грн. 
Докази належної оплати заборгованості у матеріалах справи відсутні.
Щодо поданої відповідачем до господарського суду першої інстанції заяви про сплив строку позовної давності до заявлених вимог, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦКУ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Як передбачено ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ).
Позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на всій території України був встановлений карантин, який неодноразово продовжувався та був відмінений 30.06.2023 (постанова КМУ № 651 від 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).
Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено воєнний стан з 5:30 24 лютого 2022 року. В подальшому до указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 вносились зміни та доповнення, якими строк дії воєнного стану продовжувався та станом на момент ухвалення даного рішення не є скасованим.
Відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції згідно із Законом № 3450-IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У подальшому, Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності, який набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено.
Отже, строк позовної давності поновлюється з 04.09.2025.
Враховуючи викладене, те, що прострочення відповідачем грошового зобов`язання відбулося в період дії карантину та воєнного стану, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення основного боргу у розмірі 24 062,12 грн в межах строку позовної давності.
Доводи скаржника про те, що оскільки з 04.09.2025 положення про зупинення позовної давності були виключені ЦК України Законом України № 4434-IX від 14.05.2025, а у справі, що розглядається, заборгованість в частині сплати постачання електроенергії виникла за період з січня 2022 по червень 2022 року і ТОВ «Енергостратегія» подано позовну заяву 06.10.2025, тобто, станом на дату подання позовної заяви, позовна давність за вимогами Товариства була пропущена, є хибними, оскільки Законом України № 4434-IX від 18.09.2025 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу позовної давності під час дії воєнного стану» розмежовано періоди та встановлено, що зупинення позовної давності, передбачене пунктами 12 та 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, припиняється з 4 вересня 2025 року, а залишок строку продовжує свій перебіг на загальних підставах.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення зобов`язання у сумі 18 319,29 грн за період з 10.09.2023 по 19.09.2025, колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
25.02.2022 НКРЕКП прийнято постанову № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», пунктом 5 якої (доповненим згідно з постановою НКРЕКП від 27.02.2022 № 333) рекомендовано учасникам ринку електричної енергії на період дії особливого періоду зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».
Підпунктом 16 пункту 1 постанови №332 (доповненим згідно з постановою № 413 від 26.04.2022) визначено зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії на період воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування.
Відтак, положення вказаної постанови НКРЕКП № 413 від 26.04.2022, з урахуванням формулювання підпункту 16 пункту 1 про розповсюдження його дії на увесь період воєнного стану, поширюють свою дію на спірні правовідносини сторін.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 18 319,29 грн.
Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 021,92 грн та 3% річних у сумі 1 706,76 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що суми 3% річних та інфляційних втрат у розмірах 1 706,76 грн та 5 021,92 грн, відповідно, є арифметично правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на встановлені обставини справи, доведення позивачем своїх позовних вимог, водночас не представлення відповідачем більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 24 062,12 грн основного боргу, 5 021,92 грн інфляційних втрат, 1 706,76 грн 3% річних, та відсутност підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Доводи скаржника про те, що позивачем не надано жодного доказу надсилання рахунків відповідачу, а також не надано доказів підписання відповідачем актів прийому-передачі електричної енергії № 0000-000482 за договором № 30/12/21/1-Е від 30.12.2021, є безпідставними, оскільки умовами договору не передбачено такої відкладальної умови для оплати, як відсутність актів чи рахунків. Водночас, у матеріалах справи відсутні звернення відповідача на адресу позивача щодо неможливості здійснити платіж через відсутність рахунку.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що електрична енергія є специфічним товаром, споживання якого відбувається безперервно. Факт її постачання відповідачу у конкретному календарному місяці фіксується засобами комерційного обліку оператора системи розподілу (ОСР), дані якого є первинними та офіційними для здійснення розрахунків.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду містка Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування своїх рішень за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кічко Микити Юрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2026 у справі № 910/12612/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу № 910/12612/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Крижний