Справа № 390/2987/25
Провадження № 2-о/390/105/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" серпня 2026 р.Кропивницький районний суд Кіровоградської області в складі: 
головуючого судді - Квітки О.О., 
при секретарі - Петренко В.Р.,
за участю представника заявника - адвоката Вишні Г.В.,
заінтересованої особи - ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Вишня Ганна Вікторівна, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення, 
встановив:
ОСОБА_2 (далі - заявник,  ОСОБА_2 ) звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просила: встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , перебувала на утриманні ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 46 років, про що 07 лютого 2023 року складено відповідний актовий запис №14, місце смерті Україна Донецька область місто Вугледар, місце державної реєстрації Виконавчий комітет Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, видано свідоцтво про смерть 07.02.2023, серія НОМЕР_2 , в період з 2014 року до 26.01.2023, тобто до моменту смерті ОСОБА_5 . 
В обґрунтування заяви зазначено, що 26.07.1997 ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу народилася донька ОСОБА_3 . 11.11.2013 шлюб укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. ОСОБА_5 вступив до лав ЗСУ та загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2024 у справі №390/899/23 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю на час відкриття спадщини із цивільним чоловіком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті Україна, Донецька область місто Вугледар. 
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум було прийнято рішення №25/д від 21.03.2025, яким повернуто на доопрацювання заяву ОСОБА_2 про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022, в якому вказано, що - «Відповідно до наданих документів заявниця не відноситься до одного з подружжя. Шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано у 2013 році. Також за наявними документами не можливо встановити, чи є заявниця непрацездатною (особою з інвалідністю) і перебувала на утриманні колишнього чоловіка. Підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення цього виду пенсії відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на розгляд Комісії не надано. Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області (справа №390/899/23 від 24.10.2024), яке набрало законної сили 05.12.2024, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, не встановлює факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_5 , відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідно до наданих документів заявника, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги. 
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі №340/4547/25 відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні адміністративного позову, зокрема і через неперебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_5 
ОСОБА_5 військове забезпечення надсилав заявнику, як дружині. Дохід чоловіка ОСОБА_5 , зокрема як військовослужбовця, був для ОСОБА_2 постійним і основним джерелом засобів до існування протягом спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю з 2014 року і до дня його смерті включно. 
Заявник не має можливості скористатися законними правами щодо отримання відповідних виплат, так як не є офіційною дружиною загиблого військовослужбовця (не перебувала з ним у шлюбі), а тому для встановлення факту перебування на утриманні загиблого чоловіка вона змушена звернутися до суду. Оскільки рішення суду може підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного бюджету, ведення спільного побуту. 
Відповідно до ст.30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і навчальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» заявниця має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки ОСОБА_2 перебувала на утриманні свого чоловіка. 
В судовому засіданні представниця заявниці - адвокат Вишня Г.В. просила заяву задовольнити. 
Заінтересована особа - ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що вона заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_2 , оскільки остання не перебувала на утриманні свого чоловіка - її сина ОСОБА_5 , оскільки сама працювала. Проте її син пересилав ОСОБА_2 кошти із заробітної плати, коли проходив службу в ЗСУ. 
Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - її батько та мати. Її мати працювала на пошті, а батько на різних роботах, де заробляв значно більше, ніж мати. Подала заяву, в якій просила задовольнити заяву ОСОБА_2 в повному обсязі (а.с. 228). 
Заінтересована особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що його син працював на різних роботах, а постійної роботи не мав. Подав заяву, в якій просив проводити розгляд без його участі (а.с. 229).
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - Воронюк Є.Ю. просила розглянути справу без її участі (а.с. 65, 233), заперечувала щодо заяви ОСОБА_2 щодо встановлення факту перебування заявниці на утриманні померлого чоловіка. Згідно з підпунктом 9 пункту 2.3 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок), до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Відповідно до пункту 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України від 11.12.2003 № 1382- IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органами місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. 
Згідно з пунктом "б" частини 4 статті 30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дружина, якщо вона досягла віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю. У Законі № 1058-IV поняття "чоловік" та "дружина" позначають одного з подружжя. За частиною першою статті 21 Сімейного кодексу України подружжя утворюється тільки на підставі шлюбу - добровільного сімейного союзу жінки та чоловіка, зареєстрованого в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі статтею 36 Сімейного Кодексу саме шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини другої статті 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних. Однак попри цю схожість, вони не уподібнюються (не ототожнюються) з ними, і жінка та чоловік, які утворили неодружену сімейну пару та за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттям "чоловік" та "дружина", позаяк саме цими термінами закон персоніфікує кожного з подружжя як суб`єкта правовідносин між собою. У законодавстві про пенсійне забезпечення ясно й однозначно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без шлюбу, не належать. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2024 по справі № 390/899/23 встановлено факт постійного проживання заявниці однією сім`єю із цивільним чоловіком ОСОБА_5 . Проте цим рішенням заявниці не надано статус дружини ОСОБА_5 . Факту встановлення офіційного шлюбу судом не встановлено. Докази укладення шлюбу між заявницею та ОСОБА_5 на момент його смерті відсутні. Отже, у заявниці відсутнє право на отримання пенсії по втраті годувальника, так як вона не має статусу дружини. Тобто, встановлення факту постійного проживання заявниці однією сім`єю із цивільним чоловіком ОСОБА_5 не породжує жодних наслідків щодо пенсійного забезпечення. Більше того, жодних документів, які б свідчили про перебування заявниці на утриманні ОСОБА_5 не надано. Крім того, варто зауважити, що визначення факту перебування заявниці на утриманні померлого чоловіка не породжуватиме для Головного управління стосовно неї жодних правових наслідків, оскільки заявниця як не мала статусу дружини, так його і не набуде.
Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви, зокрема, посилаючись на наступне: системне тлумачення положень статті 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця) та положень статей 30, 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги як утриманці загиблого військовослужбовця мають його члени сім`ї за одночасного існування двох умов: вони є непрацездатними та вони перебували на його утриманні, при цьому повинні мати право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Заявник взагалі не надає докази того, що є непрацездатною, має право на пенсію у разі втрати годувальника та отримувала будь-яку матеріальну допомогу від загиблого. Тобто, заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували її належність до членів сім`ї загиблого, які мають право на отримання пенсії у разі втрати годувальника (а.с. 97-102 ). 
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 07.02.2023,  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вугледарі Донецької області (а.с. 30). 
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2024 у справі №390/899/23 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю на час відкриття спадщини із цивільним чоловіком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті Україна, Донецька область місто Вугледар (а.с. 18-22). 
Вказаним же рішенням встановлено, що 26.07.1997 ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.11.2013. В шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилася донька - ОСОБА_3 (а.с. 18-22).
Із відомостей про трудову діяльність ОСОБА_2 з реєстру застрахованих осіб та її трудової книжки вбачається, що остання із 2000 року працювала в підприємствах, з 2008 року по 2015 рік в АТ «Укрпошта», а з 2020 року роботодавцем заявниці є Катеринівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області (а.с. 12-16). 
Відповідно до висновку Департаменту соціального забезпечення МОУ після загибелі військовослужбовця ОСОБА_5 колишня дружина ОСОБА_2 не має право на одержання грошової допомоги (а.с. 120-122).
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 у справі №340/4547/25 відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні адміністративного позову до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування висновку (а.с. 23-29).
Із спадкової справи №18/2023 до майна померлого ОСОБА_5 вбачається, що заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 140-168).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21, провадження № 61-15630св23).
У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
Аналогічними критеріями керувалась Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, провадження № 14-567цс18, від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тобто, виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.
Виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положенню міститься у постанові КЦС ВС від 23.04.2020 по справі № 686/8440/16.
Конституційний Суд України в рішенні від 03.06.1999 у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом прав на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі роди (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри, зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено гарантії та заходи соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України.
Статтею 10 зазначеного Закону визначено коло членів сімей загиблих військовослужбовців та інших осіб. Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому пункту 1 статті 10 цього Закону, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 № 740. При цьому до членів сімей загиблих військовослужбовців та інших осіб, зазначених у цій статті, належать утриманці загиблого, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки та один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні. Таким особам відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Статтею 15 цього Закону передбачено ряд пільг сім`ям загиблих (померлих) ветеранів війни, Захисників і Захисниць України.
У силу ст.30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.
Заявницею не надано доказів, які б вказували на постійний та систематичний характер допомоги від ОСОБА_5 . Отже, ОСОБА_2 не доведено факту перебування на повному утриманні ОСОБА_5 або одержання від нього допомоги, яка є для неї основним джерелом засобів до існування. Навпаки, як вбачається із досліджених доказів, ОСОБА_2 мала постійне місце роботи та отримувала заробітну плату.
Отже, відсутні підстави для встановлення юридичного факту перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_5 та задоволення вимог заявниці.
Судові витрати слід залишити за фактично понесеними. 
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5,76-81, 89, 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд
ухвалив:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Вишня Ганна Вікторівна, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту того, що ОСОБА_2 перебувала на утриманні ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:
заявник - ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 ;
заінтересовані особи:
Міністерство оборони України, ЄДРПОУ 00034022, адреса: Україна, 03168, місто Київ, проспект Повітряних сил, б. 6, ел. пошта: admou@post.mil.gov.ua;
Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, ЄДРПОУ 20632802, адреса: Україна, 25009, Кіровоградська обл., місто Кропивницький, вул. Соборна, б. 7А, ел. пошта: gu@kr.pfu.gov.ua;
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя О.О. Квітка