Справа № 297/2165/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: 
головуючого ІЛЬТЬО І. І., 
при секретарі судового засідання Гарані О.А., 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності, 
В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до Берегівської міської ради Закарпатської області, що знаходиться за адресою м. Берегове, вул. Богдана Хмельницького, 7, Закарпатської області, про визнання права власності в цілому на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 95,5 кв. м, у тому числі житловою площею 67,4 кв. м та допоміжною площею 28,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради народних депутатів № 347 від 30 листопада 1989 року погоджено рішення загальних зборів колгоспників, затверджене рішенням загальних зборів колгоспників від 07 лютого 1989 року, щодо виділення позивачу земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва. Актом про відведення земельної ділянки в натурі позивачу відведено земельну ділянку під індивідуальне житлове будівництво. Рішенням виконавчого комітету Берегівської районної ради народних депутатів № 255 від 13 грудня 1989 року йому дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та видано паспорт на забудову, а районним архітектором - дозвіл на виконання будівельних робіт.
Позивач зазначає, що житловий будинок збудовано ним відповідно до наданих дозвільних документів, він відкрито і безперервно володіє та користується ним, проживає у будинку, оплачує комунальні послуги, однак не може провести державну реєстрацію права власності через розбіжність у нумерації: у документах 1989 року зазначено будинок АДРЕСА_2 , тоді як фактично належному позивачу будинку присвоєно АДРЕСА_3 належить сусідньому домоволодінню іншої особи. На підтвердження характеристик актуального об`єкта виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_1 .
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2026 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності та призначено до підготовчого судового засідання. 
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився. При цьому, згідно поданої заяви просили провести розгляд справи без їх участі. 
Представник Берегівської міської ради Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився. При цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. 
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено,  що Рішенням виконавчого комітету Берегівської міської ради народних депутатів № 347 від 30 листопада 1989 року погоджено (затверджено) рішення загальних зборів уповноважених колгоспників, наказ адміністрації радгоспу від 07 лютого 1989 року про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Цим же рішенням виконком просив виконавчий комітет Берегівської районної ради надати дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_2 , та попередив забудовника про необхідність здійснювати будівництво відповідно до будівельного паспорта.
Актом про відведення земельної ділянки в межах населеного пункту підтверджено відведення ОСОБА_1 у натурі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 700 кв. м для індивідуального житлового будівництва; межі ділянки закріплено межовими знаками та передано забудовнику.
Витягом з рішення виконавчого комітету Берегівської районної ради народних депутатів № 255 від 13 грудня 1989 року ОСОБА_1 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку та вирішено видати паспорт на забудову садиби по АДРЕСА_2 . На підставі цього рішення оформлено паспорт на забудову земельної ділянки і будівельний паспорт, а районним архітектором видано дозвіл на виконання будівельних робіт. У дозволі передбачено будівництво індивідуального двоповерхового житлового будинку відповідно до проекту та плану забудови.
Наведені документи узгоджуються між собою за особою забудовника, місцем розташування, часом і правовою підставою будівництва. Вони підтверджують, що земельну ділянку було відведено саме позивачу для відповідної мети, а спорудження житлового будинку здійснювалося на підставі рішень компетентних на той час органів та виданого дозволу.
Згідно з довідкою КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської міської ради» № 880 від 17 вересня 2025 року за ОСОБА_1 зареєстровано будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Технічним паспортом, виготовленим КП «Берегівське бюро технічної інвентаризації Берегівської міської ради» станом на 17 вересня 2025 року, замовником якого є ОСОБА_1 , зафіксовано житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку становить 95,5 кв. м, житлова - 67,4 кв. м, допоміжна - 28,1 кв. м. До складу об`єкта також віднесено сарай, убиральню, господарську будівлю, ворота, огорожу та питний колодязь.
Рахунки за спожиті електричну енергію та природний газ містять дані споживача ОСОБА_1 і адресу об`єкта: АДРЕСА_1 . Ці докази підтверджують тривале фактичне володіння та користування позивачем спірним домоволодінням і узгоджуються з відомостями технічної інвентаризації.
Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 липня 2026 року підтверджено, що право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 2110200000:01:038:0109, площею 0,07 га, зареєстровано за іншою особою — ОСОБА_3 . Водночас за параметрами адресного пошуку щодо будинку АДРЕСА_1 відомості про зареєстровані речові права відсутні.
Отже, зазначення у дозвільній документації 1989 року номера 58 не свідчить, що позивач претендує на майно іншої особи. Сукупність доказів - рішення органів влади, акт відведення, паспорт забудови, дозвіл на будівельні роботи, технічна інвентаризація, довідка БТІ та документи про комунальне обслуговування - дає змогу ідентифікувати збудований позивачем об`єкт як домоволодіння, якому за актуальною нумерацією відповідає адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 14 липня 2026 року ринкова вартість житлового будинку загальною площею 95,5 кв. м, житловою площею 67,4 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , становить 585 900 грн без ПДВ.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а одним зі способів захисту є визнання права.
Стаття 41 Конституції України гарантує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтями 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює за своєю волею незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання майном; право власності є непорушним.
За частинами першою і другою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність його набуття не встановлена судом.
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Верховний Суд послідовно виходить із того, що рішення суду за позовом, заявленим на підставі статті 392 ЦК України, не породжує нового права власності, а підтверджує вже існуюче право, раніше набуте на законних підставах. Тому суд повинен встановити юридичні факти, з якими закон пов`язував набуття права, і факт невизнання чи неможливості належно підтвердити таке право (зокрема постанова судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 5006/5/396/2012; постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18). Наявні у власника документи, які через розбіжності не дають змоги беззаперечно підтвердити право на конкретний об`єкт нерухомості, за своїми правовими наслідками потребують такого самого судового захисту, як і втрата правовстановлюючого документа.
При визначенні правового режиму спірного будинку суд ураховує законодавство, чинне на час його спорудження. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права, які виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо на момент виникнення таких прав законодавство не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а є офіційним визнанням та підтвердженням державою вже набутого речового права.
Ознаки самочинного будівництва визначені статтею 376 ЦК України. Спірний будинок не може бути віднесений до самочинного будівництва лише через відсутність сучасного запису в Державному реєстрі речових прав, оскільки матеріали справи містять рішення про надання земельної ділянки для будівництва, акт її відведення, дозвіл на будівництво, паспорт забудови та дозвіл районного архітектора на виконання будівельних робіт. Доказів спорудження об`єкта на не відведеній ділянці, без необхідних на час будівництва документів, з істотним порушенням проєкту чи будівельних норм або з порушенням прав інших осіб суду не надано.
За правилами статей 12, 13, 76–81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, а суд оцінює кожний доказ окремо та їх сукупність за внутрішнім переконанням на основі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження. Подані позивачем докази є взаємоузгодженими й у своїй сукупності доводять законну підставу будівництва, фактичне створення та тривале володіння об`єктом, його технічні характеристики, актуальну адресу і неможливість позасудового підтвердження права через розбіжність у нумерації.
Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди наводити достатні мотиви рішень, однак не вимагає детальної відповіді на кожний аргумент; обсяг мотивування залежить від характеру рішення та обставин справи (рішення у справах «Проніна проти України», заява № 63566/00, § 23; «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, § 58). Суд надав оцінку всім доводам і доказам, що мають вирішальне значення для спору.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи.
Ч.1 ст. 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). 
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). 
Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, відповідає обраному способу захисту та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1225, 1268, 1296 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 95, 5 кв.м., в тому числі житловою 67, 4 кв.м. та допоміжною (підсобною) 28,1 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 . 
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у випадку, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя | | Іван ІЛЬТЬО