П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/12220/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Печений Є.В. 
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П. 
21 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
представника відповідача: Приз Л.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності, дій та рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі – Позивачка) 14.07.2025 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про виправлення описки, просила суд: визнати протиправними рішення, дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області та в.о. начальниці цього управління Квятківської М.Ф. щодо: ненаправлення на її електронну адресу інформації, запитуваної у зверненні від 09.05.2025; непроведення індексації пенсії за особливі заслуги перед Україною згідно з підпунктом 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 з 01.03.2025 на коефіцієнт 1,115; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області нарахувати та виплатити індексацію пенсії за особливі заслуги перед Україною згідно з підпунктом 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 з 01.03.2025 на коефіцієнт 1,115; зобов`язати відповідачів відшкодувати моральну шкоду в сумі 1 600 000 грн у рівних частках; постановити окрему ухвалу в порядку частини дев`ятої статті 249 КАС України; у разі задоволення позову встановити судовий контроль за виконанням рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.04.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо ненаправлення ОСОБА_1 на її адресу електронної пошти запитуваної нею інформації на запит на інформацію від 09.05.2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
Позивач просить скасувати рішенням суду першої інстанції від 21 квітня 2026 року, що ухвалено з тотальними порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позов у повному обсязі.
Відповідач у свої апеляційній скарзі просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.04.2026 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 09.05.2025 позивачка - ОСОБА_1 направила на адресу ГУ ПФУ у Хмельницькій області електронне звернення.
Із його змісту вбачається, що позивачка просила: надати повну інформацію про складові її пенсійної виплати у розрізі місяців за період з квітня 2024 року по квітень 2025 року з розрахунком кожної складової; провести індексацію пенсії за особливі заслуги перед Україною згідно з підпунктом 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі – Постанова № 209 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин); надати відповідь на її електронну адресу.
Факт подання такого звернення електронною поштою, його зміст, реквізити відправника, адресата, тему, дату відправлення та електронну адресу для відповіді підтверджуються матеріалами справи.
Листом №2200-0221-8/36441 від 14.05.2025 ГУ ПФУ у Хмельницькій області повідомило позивачку, що оскільки запитувана у заяві-обуренні інформація носить конфіденційний характер, тому відповідь направлена на поштову адресу зазначену в документах пенсійної справи ОСОБА_1 .
Листом №2200-0221-8/36440 від 14.05.2025 ГУ ПФУ у Хмельницькій області надало позивачці інформацію щодо розрахунку складових її пенсії, зазначило формулу обчислення пенсії, повідомило про перерахунок пенсії з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнта 1,115 до показника середньої заробітної плати, що враховується для обчислення пенсії, і виклало позицію про відсутність підстав для збільшення на цей коефіцієнт розміру пенсії за особливі заслуги.
До листа №2200-0221-8/36440 від 14.05.2025 додано окремий розрахунок складових пенсії за період 01.04.2024–30.04.2025.
Із цього розрахунку вбачається, що окремо наведено основний розмір пенсії, доплату за понаднормовий стаж і пенсію за особливі заслуги; з 01.03.2025 основний розмір пенсії збільшено із застосуванням коефіцієнта 1,115; пенсія за особливі заслуги відображена окремим елементом і не збільшена на цей коефіцієнт.
Із долучених до матеріалів цієї справи розрахункових документів убачається, що позивачці пенсія за особливі заслуги визначена у розмірі 23 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Таке відображення наявне в розрахунках пенсії за 2021–2025 роки та інших письмових доказів, наявних у матеріалах справи.
Вважаючи протиправними рішення, дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області та в.о. начальниці цього управління Квятківської М.Ф. щодо: ненаправлення на її електронну адресу інформації, запитуваної у зверненні від 09.05.2025; непроведення індексації пенсії за особливі заслуги перед Україною згідно з підпунктом 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 з 01.03.2025 на коефіцієнт 1,115 позивач звернулась до суду з даним позовом.
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не довели правомірності ненаправлення позивачці на її електронну адресу запитуваної нею інформації.
Водночас, суд не вбачав необхідності в цій справі додатково зобов`язувати відповідача 1 повторно надсилати ту саму інформацію на електронну адресу, оскільки заявлена позовна вимога у цій частині сформульована як вимога про визнання протиправності відповідних дій, а сама інформація по суті була надана позивачці іншим способом, що нею самою не заперечується.
Отже, суд дійшов висновку, що визнання дій відповідача 1 у цій частині протиправними є достатнім і пропорційним способом захисту прав позивачки.
Щодо спірних правовідносин, пов`язаних з індексацією пенсії позивачки, то суд дійшов висновку, що подані позивачкою додаткові пояснення не спростовують висновку суду про те, що пенсія за особливі заслуги позивачки, визначена у розмірі 23 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не підлягає підвищенню на коефіцієнт 1,115 відповідно до підпункту 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209. За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 в цій частині та для зобов`язання нарахувати і виплатити таку індексацію немає.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування ним норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог апеляційних скарг, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, тоді як апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 09 травня 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області із запитом на інформацію, в якому просила надати відомості щодо перебігу розгляду її пенсійної справи, здійснених перерахунків пенсії та іншу інформацію, що безпосередньо стосується її пенсійного забезпечення. За результатами розгляду зазначеного запиту відповідачем було підготовлено лист від 14.05.2025 №2200-0221-8/36441, який направлено позивачу засобами електронного зв`язку та в якому повідомлено про неможливість надання запитуваної інформації на адресу електронної пошти з огляду на її конфіденційний характер, а також лист від 14.05.2025 №2200-0221-8/36440, який містив відповідь по суті поставлених питань та був направлений рекомендованим поштовим відправленням за адресою проживання позивача.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, яка стосується самої особи, не може бути обмежена у доступі для цієї особи, а тому ненаправлення відповідачем запитуваної інформації саме на адресу електронної пошти позивача свідчить про допущену ним протиправну бездіяльність. Водночас у задоволенні інших позовних вимог суд відмовив, дійшовши висновку про їх необґрунтованість.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ненаправлення відповідачем інформації безпосередньо на адресу електронної пошти позивача свідчить про допущену ним протиправну бездіяльність, з огляду на наступне.
Так, статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію. Водночас реалізація права особи на доступ до інформації не є абсолютною та здійснюється з урахуванням спеціального правового регулювання окремих видів інформації, у тому числі тієї, що містить персональні дані.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» кожна особа має право на доступ до інформації, яка стосується її особисто. Разом із тим наведена норма визначає право особи на отримання інформації, але не встановлює виключного способу її надання суб`єктом владних повноважень у випадках, коли порядок направлення такої інформації врегульований спеціальними нормативно-правовими актами.
Спір у цій справі виник не щодо відмови відповідача у наданні інформації чи обмеження права позивача на доступ до неї, а виключно щодо способу направлення відповіді на інформаційний запит.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, запитувана позивачем інформація стосувалася її пенсійної справи, відомостей про призначення та виплату пенсії, проведені перерахунки, а також інших персоніфікованих даних, які містяться в матеріалах пенсійної справи та інформаційних ресурсах Пенсійного фонду України.
Відповідно до абзацу восьмого пункту 10 розділу IV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року №13-1, якщо відповідь на звернення містить інформацію з обмеженим доступом, у тому числі відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування або інші повідомлені особою відомості, пов`язані із призначенням чи виплатою пенсії, така відповідь надсилається через мережу Інтернет лише у зашифрованому вигляді із використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, за умови надання заявником сертифіката шифрування кваліфікованого електронного підпису, а за відсутності такої можливості - поштовим відправленням за адресою, зазначеною у пенсійній справі.
Отже, наведене Положення визначає спеціальний механізм надання особі інформації, яка містить персональні дані та відомості про пенсійне забезпечення, і є обов`язковим для застосування органами Пенсійного фонду України під час розгляду відповідних звернень.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем під час направлення інформаційного запиту не було надано сертифіката шифрування кваліфікованого електронного підпису, необхідного для передачі інформації через мережу Інтернет у зашифрованому вигляді відповідно до вимог зазначеного Положення.
За таких обставин відповідач, діючи у спосіб, прямо визначений спеціальним нормативно-правовим актом, листом від 14 травня 2025 року №2200-0221-8/36441 повідомив позивача засобами електронного зв`язку про неможливість направлення відповіді на електронну адресу у зв`язку з конфіденційним характером запитуваної інформації, а листом від 14 травня 2025 року №2200-0221-8/36440 направив відповідь по суті поставлених питань рекомендованим поштовим відправленням за адресою її місця проживання.
Таким чином, відповідач не допустив бездіяльності, оскільки розглянув інформаційний запит у встановлений законом строк, підготував відповідь по суті порушених питань та забезпечив її направлення позивачу у спосіб, передбачений спеціальним нормативним регулюванням.
Помилковість висновку суду першої інстанції полягає у тому, що, правильно зазначивши про право позивача на отримання інформації, яка стосується її особисто, суд фактично ототожнив право на доступ до такої інформації із правом самостійно визначати спосіб її надання. Проте чинне законодавство такого права не передбачає, а навпаки покладає на орган Пенсійного фонду України обов`язок забезпечити захист персональних даних шляхом застосування визначеного нормативними актами порядку їх передачі.
Колегія суддів також враховує, що положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про захист персональних даних» підлягають застосуванню у взаємозв`язку із спеціальним нормативним регулюванням діяльності органів Пенсійного фонду України. Саме тому реалізація особою права на доступ до власних персональних даних не виключає обов`язку суб`єкта владних повноважень забезпечити їх належний захист та дотримання встановленого порядку їх передачі.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області діяло відповідно до вимог чинного законодавства, а тому правові підстави для визнання протиправною його бездіяльності щодо ненаправлення запитуваної інформації на адресу електронної пошти позивача відсутні. Відтак доводи апеляційної скарги відповідача є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні відповідної позовної вимоги.
Колегія суддів також перевірила доводи апеляційної скарги позивача, однак не знаходить підстав для їх задоволення.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні решти позовних вимог, не спростовують правильності висновків суду в цій частині, оскільки ґрунтуються переважно на власному тлумаченні позивачем норм законодавства та незгоді з оцінкою доказів, наданою судом, без наведення обставин, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян», не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог. 
Як встановлено судом, відповідач не залишив запит позивача без розгляду та не відмовив у наданні інформації, а надав відповідь по суті поставлених питань у строки, визначені законодавством. Незгода позивача із способом направлення відповіді або її змістом сама по собі не свідчить про протиправність дій суб`єкта владних повноважень та не може бути самостійною підставою для задоволення позову.
При цьому, щодо спірних правовідносин, пов`язаних з індексацією пенсії позивачки, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 в цій частині та для зобов`язання нарахувати і виплатити таку індексацію немає, враховуючи наступне.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Стаття 42 цього Закону передбачає, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
Дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення", та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі – Постанова № 209 у редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин) установлено, що з 1 березня 2025 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році” (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,115.
Підпунктом 4 пункту 2 постанови № 209 установлено, що з 1 березня 2025 р. розмір пенсії за особливі заслуги, визначений згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України “Про пенсії за особливі заслуги перед Україною”, підвищений відповідно до підпункту 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 р. № 185 “Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році” (Офіційний вісник України, 2024 р., № 24, ст. 1525), підвищується на коефіцієнт збільшення, установлений пунктом 1 цієї постанови, з урахуванням положень, передбачених пунктом 3 цієї постанови.
Закон України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» від 01.06.2000 №1767-III (далі - Закон №1767-III у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачає встановлення для окремих категорій громадян за здійснення визначного геройського вчинку або визначного трудового досягнення у певний період додаткових соціальних благ у вигляді додаткових або підвищених грошових виплат, пільг або компенсацій для задоволення окремих потреб.
Стаття 5 цього Закону визначає, що пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії, на яку має право особа згідно із законом, у таких розмірах: 4200 гривень - особам, зазначеним у пункті 7 статті 1 цього Закону; від 35 до 40 відсотків розміру прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність, - особам, зазначеним у пунктах 1 і 6 статті 1 цього Закону; від 23 до 35 відсотків розміру прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність, - особам, зазначеним у пунктах 2-5 статті 1 цього Закону.
Розмір надбавки особам, зазначеним у пунктах 1-6 статті 1 цього Закону, визначається згідно із схемою визначення розмірів надбавок залежно від заслуг перед Україною, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, а особам, зазначеним у пункті 7 статті 1 цього Закону, - відповідно до абзацу другого частини першої цієї статті. У разі якщо особа одночасно має право на надбавки з кількох підстав, передбачених статтею 1 цього Закону, встановлюється надбавка, що є більшою, у максимальному розмірі.
Пенсія за особливі заслуги встановлюється з дня звернення за встановленням пенсії або з дня набуття права на неї, якщо звернення за її встановленням відбулося не пізніше 12 місяців з дня набуття права. Днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається день прийому поданої в електронній або паперовій формі заяви про встановлення пенсії за особливі заслуги з усіма необхідними документами. Якщо заява про встановлення пенсії за особливі заслуги надсилається поштою і до неї додаються всі необхідні документи, днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. У разі якщо до заяви додані не всі необхідні документи, територіальний орган Пенсійного фонду України повідомляє заявникові, які документи мають бути подані додатково. Якщо такі документи будуть подані не пізніше трьох місяців з дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, днем звернення за встановленням пенсії за особливі заслуги вважається день прийому поданої в електронній або паперовій формі або відправлення заяви про встановлення такої пенсії.
У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність, територіальний орган Пенсійного фонду України здійснює перерахунок пенсії за особливі заслуги, розмір якої визначений відповідно до абзаців третього і четвертого частини першої цієї статті, з дати, з якої встановлено новий розмір прожиткового мінімуму. Розмір пенсії за особливі заслуги, визначений згідно з абзацом другим частини першої цієї статті, починаючи з 2024 року, щороку з 1 березня підвищується на коефіцієнт збільшення, який визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за рішенням Кабінету Міністрів України.
Верховний Суд у постанові від 23.07.2025 у справі №560/7794/24 дійшов висновку, що підпункт 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №185 від 23.02.2024 поширюється лише на осіб, розмір пенсії за особливі заслуги яких визначений за абзацом другим частини першої статті 5 Закону №1767-III, тобто на категорії, передбачені пунктами 1 та 6 статті 1 цього Закону; пенсія за особливі заслуги у розмірі 23 % прожиткового мінімуму належить до категорій пунктів 2–5 статті 1 Закону і не підпадає під таке підвищення.
Суд враховує правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у цій постанові, як релевантний для даної справи, оскільки спір стосується аналогічного механізму індексації пенсії за особливі заслуги.
Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач 1 провів з 01.03.2025 перерахунок пенсії позивачки шляхом застосування коефіцієнта 1,115 до показника середньої заробітної плати, який враховується для обчислення пенсії, тобто реалізував механізм щорічної індексації, передбачений статтею 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209.
Водночас, відповідач 1 не збільшив окремо на цей коефіцієнт пенсію позивачки за особливі заслуги.
Спір між сторонами зводиться фактично до того, чи підлягала пенсія за особливі заслуги позивачки окремому підвищенню на коефіцієнт 1,115 відповідно до підпункту 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209.
Зазначеною нормою передбачено підвищення на відповідний коефіцієнт саме розміру пенсії за особливі заслуги, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».
Суд врахував подані позивачкою додаткові пояснення, у яких вона зазначає, що її пенсія за особливі заслуги підлягає підвищенню з 01.03.2025 на коефіцієнт 1,115, оскільки, на її думку, розмір цієї пенсії визначений згідно з абзацом другим частини першої статті 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною».
На обґрунтування цієї позиції позивачка, зокрема, посилається на преамбулу цього Закону, положення статей 1 і 5 зазначеного Закону, належність її до осіб, передбачених пунктом 5 статті 1 цього Закону, а також висловлює незгоду з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.07.2025 у справі № 560/7794/24.
Оцінивши наведені доводи, суд зазначає, що вони не містять нових фактичних обставин або нових доказів, які б спростовували вже встановлені у справі дані щодо виду та розміру пенсії за особливі заслуги позивачки.
Як установлено судом на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи, позивачці пенсію за особливі заслуги визначено у розмірі 23 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Доводи позивачки фактично зводяться до того, що словосполучення «абзац другий частини першої статті 5 Закону» слід тлумачити розширено — як таке, що охоплює весь подальший текст частини першої статті 5 Закону, у тому числі і розмір пенсії за особливі заслуги, встановлений для осіб, зазначених у пунктах 2–5 статті 1 цього Закону.
Однак із таким тлумаченням суд не погоджується.
Суд враховує, що за частиною першою статті 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» пенсія за особливі заслуги встановлюється у різних розмірах залежно від категорії особи, зокрема: від 35 до 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, — особам, зазначеним у пунктах 1 і 6 статті 1 цього Закону, та від 23 до 35 відсотків прожиткового мінімуму — особам, зазначеним у пунктах 2–5 статті 1 цього Закону.
Суд також враховує, що Верховний Суд у постанові від 23.07.2025 у справі №560/7794/24, вирішуючи аналогічний спір щодо індексації пенсії за особливі заслуги, прямо зазначив, що положення підпункту 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 щодо підвищення пенсії за особливі заслуги шляхом індексації застосовуються лише до осіб, пенсію за особливі заслуги яким призначено у розмірі від 35 до 40 відсотків прожиткового мінімуму, тобто до категорій, передбачених пунктами 1 та 6 статті 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», і не поширюються на осіб, яким пенсію за особливі заслуги визначено у розмірі від 23 до 35 відсотків прожиткового мінімуму, тобто на категорії, передбачені пунктами 2–5 статті 1 цього Закону.
Наведений правовий висновок Верховного Суду є застосовним і до цієї справи, оскільки спірні правовідносини стосуються того самого правового механізму щорічного підвищення пенсії за особливі заслуги, закріпленого у послідовних постановах Кабінету Міністрів України про індексацію пенсій.
У цій справі, як і у справі № 560/7794/24, визначальним є саме те, що позивачці пенсію за особливі заслуги встановлено в межах категорії осіб, передбачених пунктами 2–5 статті 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», а не пунктами 1 і 6 цієї статті.
Сама по собі незгода позивачки з наведеним висновком Верховного Суду та наведення нею власного тлумачення відповідних норм права не спростовують застосовності цього висновку до спірних правовідносин.
У додаткових поясненнях позивачки не наведено доводів, які б спростовували встановлений у справі факт призначення їй пенсії за особливі заслуги у розмірі 23 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Отже, подані позивачкою додаткові пояснення не спростовують висновку суду про те, що пенсія за особливі заслуги позивачки, визначена у розмірі 23 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не підлягає підвищенню на коефіцієнт 1,115 відповідно до підпункту 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209,а тому відсутні підстави у задоволенні позовної вимоги у вказаній частині.
Посилання апелянта на заподіяння їй моральної шкоди також обґрунтовано відхилені судом першої інстанції. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України та усталеної практики Верховного Суду відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови доведення факту її заподіяння, протиправності поведінки відповідача, причинного зв`язку між такою поведінкою та негативними наслідками, а також розміру заявленої шкоди. Натомість матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність усіх зазначених елементів цивільно-правової відповідальності, тоді як самі лише твердження позивача про переживання та моральні страждання не можуть вважатися достатнім доказом для задоволення відповідних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди із висновками суду першої інстанції, містять власне тлумачення норм чинного законодавства та фактичних обставин справи, однак не містять посилань на докази чи правові аргументи, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позову, а тому підстав для їх задоволення колегія суддів не вбачає.
За змістом статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, неправильне застосування судом норм матеріального права. 
Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо ненаправлення позивачу відповіді на адресу електронної пошти, не врахувавши спеціальне нормативне регулювання порядку надання інформації, що містить персональні дані, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні відповідної позовної вимоги. В іншій частині висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги позивача їх не спростовують. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо ненаправлення ОСОБА_1 на її адресу електронної пошти запитуваної нею інформації на запит на інформацію від 09.05.2025 року.
Ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.04.2026 залишити без змін.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 24 липня 2026 року 

Головуючий | | | Полотнянко Ю.П.
Судді | | | Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.