Справа № 462/4519/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Катрич З-М.І. звернулася до суду із позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у якому просить визнати недійсним пункт 5.6 договору купівлі-продажу №17/19-111 від 28.12.2025 року, укладеного між громадянкою України ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 з дня його укладення, розірвати укладений між громадянкою України ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу №17/19-111 від 28.12.2025 року, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь громадянки України ОСОБА_1 сплачені нею кошти за придбаний товар у розмірі 156000 грн., а також судові витрати на правничу допомогу у розмірі 30000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.12.2025 р. позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу №17/19-111 наступних товарів: набір Pierre Cardin 160*200 вартістю 71000 грн.; Матрац Enos Loft 180*200 вартістю 45000 грн.; 2 подушки Smartlol та 1 подушка AirSmart (яка була повернута Відповідачці при доставці); ліжко Bambi “Kapok Natural” 180*200 вартістю 40000 грн. Даний товар був придбаний у виставковому залі №216 ТЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . Після доставки товару у квартиру позивача за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що ліжка не відповідають необхідним габаритним розмірам та не можуть бути розміщені у приміщеннях, для яких вони придбавалися, з огляду на невідповідність їхніх розмірів параметрам відповідних кімнат. Крім цього, ліжка доставлено у розпакованому (незахищеному) стані, що дає підстави вважати, що вони не є новими виробами зі складу, а були використані як демонстраційні (виставкові) зразки у магазині. Також вказала, що під час доставки та переміщення ліжок по квартирі майстрами/працівниками служби доставки було пошкоджено підлогове покриття, а саме подряпано дубовий паркет. Позивач звернулася до відповідача усно щодо повернення товару, однак отримала відповідь про те, що цей товар необхідно спершу реалізувати іншому покупцю, а у подальшому позивач отримала категоричну відмову відповідача у задоволенні звернення. 09.01.2026 року адвокат позивача направила відповідачу досудову заяву-претензію від 08.01.2026 року. 10.01.2026 року адвокат направила вказану заяву-претензію поштовим зв`язком. Ствердила, що наполягала саме на поверненні товару, оскільки обмін був неможливий, так як аналогічні ліжка, що були у відповідача не відповідали б розмірам кімнат квартири позивача. 18.02.2026 року було отримано відмову у задоволенні заяви-претензії. 05.02.2026 року Позивачка звернулася до Державної податкової служби України, Головного управління Держаної податкової служби України у Львівській області із заявою про вчинення суб`єктом господарювання порушення податкового законодавства України. 06 березня 2026 року представник позивачки, адвокат Катрич Зоряна-Марія Ігорівна направила у Головне управління ДПС у Львівській області адвокатський запит № К26-03-05/1 від 05.03.2026 року (копія додається до позовної заяви) щодо результатів розгляду заяви Позивачки від 05.02.2026 року. 12 березня 2026 року було отримано відповідь Головного управління ДПС у Львівській області № 9248/6/13-01-07-09-10 від 12.03.2026 року (копія додається до позовної заяви), з якої вбачається, що в межах своєї компетенції та керуючись вимогами ст.20, ст.75, ст.80 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 275 5-VI (із змінами та доповненнями) працівниками Головного управління ДПС у Львівській області 24.02.2026 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . За наслідками перевірки складено матеріали перевірки від 24.02.2026, перевіркою встановлено порушення ст. З Закону України від 06.07.95 №265/95- ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (із змінами та доповненнями). 20 березня 2026 року представник Позивачки, адвокат Катрич Зоряна-Марія Ігорівна направила у Головне управління ДПС у Львівській області повторний адвокатський запит № К26-03-20/1 (копія додається до позовної заяви) щодо надання копій матеріалів перевірки від 24.02.2026 року ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; Телефон: НОМЕР_2 ; email: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за адресою: АДРЕСА_3 , здійсненої працівниками Головного управління ДПС у Львівській області 24.02.2026 року. 27 березня 2026 року було отримано відповідь Головного управління ДПС у Львівській області № 11776/6/13-01-07-09-10 від 27.03.2026 року (копія додається до позовної заяви), з якої вбачається відмова Головного управління ДПС у Львівській області надати матеріали перевірки у зв`язку з тим, що вони містять інформацію з обмеженим доступом, а також повторно повідомлено про те, що за наслідками перевірки складено матеріали перевірки від 24.02.2026, перевіркою встановлено порушення сі. З Закону України від 06.07.95 №265/95- ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. Також повідомлено про те, що до ФОП ОСОБА_2 застосовано штрафну (фінансову) санкцію за порушення ст. З Закону №265. Вказала, що п. 5.6 договору суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить позов задоволити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.07.2026 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.
20.07.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 – адвокатом Івашків Ю.В., у якому стороною відповідача заперечено позовні вимоги та вказано, що в грудні 2025 року позивач звернулася до відповідача щодо купівлі спірного товару у ТЦ «Марк», оглядала виставкові товари та, з урахуванням побажань позивача та характеристик кімнат у квартирі, озвучених позивачем, їй було здійснено підбір меблів за індивідуальним замовленням. Отримавши усю необхідну інформацію, позивач обмірковувала таку, та 28.12.2025 року між сторонами було укладено оспорюваний договір. На виконання вимог договору продавцем на адресу покупця було здійснено поставку узгодженого та виготовленого за індивідуальним замовленням товару зі складу, який відповідав узгодженим при замовлені характеристикам. Під час отримання товарів 3.01.2026 року покупець попросила повністю розкрити товар, зняти захисну плівку, оглянула весь доставлений товар та не мала жодних претензій та повністю оплатила за товар. Наступного дня, у телефонному режимі, покупець вказала, що вже використовувала ліжка та матраци та вони дуже комфортні, однак сказала, що має сумніви, оскільки одне з ліжок трохи завелике як для її вподобань та запитала чи буде можливість його замінити, нащо отримала ствердну відповідь щодо можливості обміну ліжка, яке покупцю здається завеликим для кімнати. Покупця було попереджено про можливість обміну товару протягом 14 днів, а у випадку, якщо покупець не захоче замінювати товар, то відповідно до п. 5.6 договору продавець може виставити товар на продаж та, у подальшому, повернути вартість ліжка. Позивачка не домовлялася із відповідачем про організацію доставки товару продавцю та не здійснила таку самостійно. 18.01.2026 року відповідач отримала від представника позивача досудову письмову заяву-претензію щодо повернення не одного діжка, а усього придбаного товару, оскільки такий не відповідає габаритним розмірам. При цьому, з часу доставки товару покупцю до часу її офіційного звернення до продавця минуло 15 днів, а тому продавець відповіла про незаконність вимог покупця. Вказує, що покупець наполягає саме на повернені товару, а не на обміні, як цього вимагає законодавство, а твердження щодо неможливості обміну у зв`язку із відсутністю у відповідача відповідного товару є безпідставними. Крім цього, сторона відповідача наголошує, що такі товари як матраци та подушки не підлягають поверненню. Вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити у задоволенні позову та стягнути із позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 23000 грн.
Інших заяв по суті справи сторони суду не подали.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами /стаття 629 ЦК України/.
Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно з ч.1ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з вимогами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Частинами 1, 2 ст.673 ЦК України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
Відповідно до ст. 675 ЦК України товар, який продавець зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.
Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.
Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.
Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості в момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів", при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього.
Згідно статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).
Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років, а стосовно об`єкта будівництва - не пізніше десяти років від дня передачі їх споживачеві.
Згідно ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2)безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
При цьому, вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 лютого 2018 року по справі №661/67/16-ц зазначив, що тільки сукупність чотирьох обов`язкових ознак недоліку надає підстави вважати його істотним недоліком із усіма правовими наслідками щодо задоволення вимог споживачів, та повернення грошових коштів, сплачених за товар.
Таким чином, необхідною умовою виконання вимог споживача про повернення сплаченої за товар грошової суми є встановлення виключно істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару.
Відповідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.
Судом встановлено, що 28 грудня 2025 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Укладено договір купівлі-продажу №17/19-111 про купівлю товару, а саме: набір Pierre Cardin 160*200 вартістю 71 000 грн.; Матрац Enos Loft 180*200 вартістю 45 000 грн.; 2 подушки Smartlol та 1 подушка AirSmart; ліжко Bambi “Kapok Natural” 180*200 вартістю 40 000 грн.
Вказані обставини сторонами не оспорюються.
Відповідно до умов договору №17/19-111 від 28.12.2025 продавець зобов`язується поставити і передати в право власності покупцю товар, виготовлений за індивідуальним замовленням, а покупець прийняти і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Пунктами 2.1., 2.4, 2.5 договору визначено, що покупець зобов`язаний: здійснити повну візуальну перевірку цілісності товару, його кількості, асортименту, якості, комплектності під час прийому передачі. Продавець відповідає за некомплектність товару, порушення асортименту, відсутність документів на товар тільки у випадку, якщо про такі порушення заявлено при прийомі-передачі товару і зазначено в документах на передачу товару; оплати товар в порядку та у строки, передбачені цим договором; при виявленні дефектів (поломок, забруднення) товару, що виникли не з вини покупця або третіх осіб, направити продавцю письмову заяву з описом дефектів (поломок, забруднення) із зазначенням своїх вимог до продавця не пізніше 3 днів з моменту виявлення.
Відповідно до п. 2.6 договору при виявленні в товарі недоліків продавець зобов`язаний усунути їх в строк 60 днів з дня підписання сторонами по даному договору двостороннього акту про наявність вказаних недоліків, про що покупець попереджений і з чим згодний.
Пунктом 4.1 договору визначено, що покупець зобов`язаний сплатити вартість замовлення (товару та послуг) у два етапи: при підписанні даного договору – внести передоплату у розмірі 50% від вартості замовлення. Сума має бути сплачена в день підписання договору.
Згідно змісту п.5.5., 5.6., 5.7., 5.9 договору поверненню і обміну не підлягають: матраци, наматрацники, подушки, ковдри, постільна білизна. У випадку повернення товару від покупця, гроші повертаються після продажу даного товару, за вирахуванням розходів, пов`язаних з доставкою, складанням, підйомом, а також із доставкою, пов`язаною з поверненням товару, якщо вона здійснюється за рахунок компанії. Повернення товару здійснюється, якщо він не був у використанні, зберігся його товарний вигляд, ярлики, упаковка, а також розрахункові документи. При індивідуальному замовленні (зміна розміру, зміна тканини) товар поверненню і обміну не підлягає. При поставці товару продавець не несе відповідальності за обставини, які не впливають на якість товару (нерівні стіни і підлога, змінені розміри приміщення після підписання договору, забруднення приміщення).
Стороною позивача долучено до матеріалів справи копію листка, на якому зроблено опис замовлення спірного товару, розмір загальної суми – 159700 грн., розмір завдатку – 42200 грн., розмір залишку – 117500 грн., розмір доставки – 1200 грн., а також вказано розміри товару, а набір Pierre Cardin 160*200 вартістю 71 000 грн.; ліжко Bambi “Kapok Natural” 180*200 вартістю 40 000 грн.; Матрац Enos Loft 180*200 вартістю 45 000 грн.; подушка Candy вартістю 3700 грн.
Із викладеного у позові слідує, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що доставлений товар не відповідає габаритним розмірам відповідно до параметрів кімнат квартири позивача та відсутності упакування доставленого товару.
Водночас, матеріали справи не містять доказів, що доставлений товар має інші розміри, ніж вказані у наданому суду стороною позивача листку з описом зробленого позивачем замовлення.
Таким чином, суд приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що сторонами договору, при його укладенні, були погоджені розміри замовленого товару та замовлення мало індивідуальний характер, такі розміри не змінені продавцем, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Вказане спростовує і доводи сторони позивача про те, що, можливо, доставлені ОСОБА_1 товари не є новими виробами зі складу, а були використані як демонстраційні (виставкові) зразки у магазині, оскільки суду не надано доказів, що виставкові товари відповідали розмірам, зазначеним позивачем у її індивідуальному замовленні. 
Стороною відповідача вказано, що доставка товару на адресу позивача мала місце 03.01.2026 року, що не спростовано позивачем, у позовній заяві не зазначено про дату доставки товару, та при доставці позивач здійснила повну оплату товару, при цьому не висловлювала жодних зауважень до товару.
До матеріалів справи долучено копію досудової заяви-претензії, датованою 08.01.2026 року, у якій викладено аналогічні змісту позовної заяви обставини, при цьому стороною позивача не надано суду доказів, що підтверджують такі обставини, зокрема, що розміри доставленого товару не відповідають розміру, погодженому сторонами при замовленні та укладенні договору №17/19-111 від 28.12.2025 року, що товар доставлено без упаковки, зокрема, про такі обставини не складено акт, у матеріалах справи відсутні будь-які акти прийому-передачі товару, накладні, у яких позивачем висловлено свою незгоду при отриманні товару.
При цьому, покликання позивача на пошкодження при доставці паркету та надання суду відповідного відео, не є обставинами, що обґрунтовують позовні вимоги, оскільки стороною позивача не заявлено вимог про відшкодування вартості пошкодженого підлогового покриття.
Крім цього, судом враховано, що у спірному договорі визначено, що повернення товару здійснюється, якщо він не був у використанні, зберігся його товарний вигляд, ярлики, упаковка, а також розрахункові документи, доказів такого матеріали справи не містять.
Також суд приймає до уваги доводи сторони відповідача про те, що позивач не домовлялася з відповідачем про організацію доставки товару на повернення та не здійснила таку самостійно.
Крім цього, відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.
Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем.
Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром, або відтворений на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надісланий електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.
Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.
При цьому, матеріали справи не місять доказів, що позивач зверталася до відповідача саме із вимогою обміняти доставлений товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, оскільки товар не задовольнив її за габаритами, розміром або з інших причин не може бути нею використаний за призначенням, натомість із досудової вимоги, яка скерована представником позивача відповідачу на електронну поштову скриньку 09.01.2026 року, а на поштову адресу, яка підтверджена матеріалами справи як дійсна адреса зареєстрованого місця проживання відповідача, 10.01.2026 року, вбачається, що сторона позивача вимагала розірвання укладеного між сторонами договору та повернення сплачених коштів у розмірі 156000 грн., тобто повністю сплаченої суми за доставлений товар, який було прийнято позивачем.
Також судом враховано, що у Переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню), який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 172 зі змінами та доповненнями, вказані, зокрема, непродовольчі товари у виді пір`яно-пухових виробів, білизни постільної.
Державний стандарт України 3119-95 «Білизна постільна. Загальні технічні умови» відносить до постільної білизни наступні предмети: підковдри, простирадла, наволочки верхні на подушки, наволочки нижні на подушки, наволочки на матраци.
Як встановлено судом, серед придбаних позивачем у відповідача непродовольчих товарів, є подушки та матраци. 
На підставі ст. 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право розірвати договір якщо товар неналежної якості, обміняти товар, який не підходить по габаритам, розміру, розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу. Проте, таке право не є абсолютним, оскільки частина 1 статті 9 вищенаведеного Закону передбачає, що товари належної якості не підлягають обміну або поверненню, якщо вони включені до відповідного Переліку товарів, що не підлягають обміну (поверненню).
Вирішуючи питання про те, чи належать подушки та матраци до постільної білизни, суд враховує, що Державний стандарт України 3119-95 «Білизна постільна. Загальні технічні умови» відносить до постільної білизни, зокрема, верхні, нижні та матрацні наволочки. При цьому, нижня наволочка на подушку та матрац за своєю суттю є чохлом, який одягається безпосередньо на наповнювач подушки та матрацу. Без чохла подушка та матрац втрачає свої властивості та форму.
Таким чином, нижня наволочка на подушку та матрац, що є невід`ємною частиною таких виробів, належить до постільної білизни. У зв`язку із цим, подушки та матраци належної якості не підлягають поверненню продавцю на підставі норм ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та Переліку товарів, що не підлягають обміну (поверненню).
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На переконання суду у матеріалах справи відсутні докази та відповідно підстави для визнання недоліку товару істотним, також матеріали справи не містять і доказів, що сторона позивача зверталася до відповідача з метою реалізації свого права щодо обміну придбаного товару на підставі ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та отримала відповідь про неможливість обміну та відсутність аналогічного товару продавця, та, як наслідок, могла вимагати розірвання укладеного між сторонами договору, що, у свою чергу, надавало б можливість застосувати спосіб захисту порушених прав споживача у спосіб, обраний позивачем, шляхом визнання недійсним п.5.6 спірного договору, розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як вбачається із змісту відзиву на позов на виконання п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України вказано, що попередній розрахунок судових витрат відповідача на правничу допомогу складає 23000,00 грн.
Проте, до матеріалів справи не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акта виконаних робіт витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення витрат на оплату послуг адвоката.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору, а позов не підлягає до задоволення, а тому витрати понесені із розглядом справи слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. 11, 509, 626, 629, 651, 655 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263-268, 274, 275, 279, 354-355 ЦПК України, суд
у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або у строки та порядку ст. 354, 355 ЦПК України.
Судове рішення складено 07 вересня 2026 року.

Суддя: Бориславський Ю.Л.