ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року | Справа №160/21705/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

22.07.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним припинення виплат згідно «Протоколу за пенсійною справою – 0406044887 (Державний департамент з питань виконання покарань) від 01.05.2025» Головним управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 26, код ЄДРПОУ 21910427) щодо ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 26, код ЄДРПОУ 21910427) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної пенсії згідно «Протоколу за пенсійною справою – 0406044887 (Державний департамент з питань виконання покарань) від 01.05.2025», з розрахунку 70 відсотків від грошового забезпечення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.09.2006 по 28.02.2023 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України та має право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що згідно з протоколом за пенсійною справою № 0406044887 від 01.05.2025 відповідач нарахував йому пенсію за вислугу років з 01.03.2023 довічно, визначивши основний розмір пенсії 70 відсотків грошового забезпечення, і така пенсія разом із доплатою за минулий час виплачувалася до серпня 2025 року включно. 05.08.2025 відповідач сформував протокол за пенсійною справою № 0406032612, яким основний розмір пенсії визначено 53 відсотки грошового забезпечення з урахуванням трудового стажу, унаслідок чого з вересня 2025 року розмір пенсійних виплат зменшено. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки жодних законів або прийнятих на їх виконання нормативно-правових актів, які б розширювали перелік підстав для зменшення виплати пенсії, не прийнято. Позивач також посилається на статтю 46 Конституції України, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді Ремез К. І.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2026 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 24.08.2026 за наявними у справі матеріалами.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Згідно із частиною 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2006 по 28.02.2023 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Наказом Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023 № 161/к «Про особовий склад» позивача звільнено 28 лютого 2023 року з посади старшого інспектора Довгинцівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». Цим же наказом визначено, що вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні становить 23 роки 05 місяців 08 днів, у пільговому обчисленні - 28 років 11 місяців 07 днів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі № 160/8365/23 зобов`язано Державну установу «Центр пробації» підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII.
Протоколом за пенсійною справою № 0406032612 (Державний департамент з питань виконання покарань) від 01.03.2023 відповідач призначив позивачу пенсію за вислугу років з 01.03.2023 довічно, визначивши умови призначення: вислуга років - 28 (календарних 23), у розмірі 53 відсотків грошового забезпечення; сума грошового забезпечення для обчислення пенсії - 12 094,10 грн; основний розмір пенсії - 53 відсотки грошового забезпечення (вислуга років 28, з урахуванням трудового стажу) - 6 409,87 грн.
Не погоджуючись із підставою призначення пенсії, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «б» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII та про зобов`язання призначити з 01.03.2023 пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 цього Закону, виходячи з вислуги років 28 років 11 місяців 07 днів. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2023 у справі № 160/24418/23 у задоволенні позовної заяви відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024 у справі № 160/24418/23 указане рішення залишено без змін, і воно набрало законної сили 16.04.2024.
З 01.11.2023 відповідач припинив виплату позивачу пенсії, пославшись на виявлене за результатами перевірки пенсійної справи помилкове призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «б» статті 12 Закону № 2262-XII.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 у справі № 160/15084/24, яке набрало законної сили 06.03.2025, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати позивачу пенсії за вислугу років з 01.11.2023 по пенсійній справі № 0406032612 та зобов`язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу пенсії за вислугу років по пенсійній справі № 0406032612 за період з 01.11.2023 по теперішній час.
На виконання цього судового рішення відповідач сформував протокол за пенсійною справою № 0406044887 (Державний департамент з питань виконання покарань) від 01.05.2025, в якому зазначено: дата звернення - 07.04.2025; умови призначення - вислуга років 28 (календарних 28), у розмірі 70 відсотків грошового забезпечення; сума грошового забезпечення для обчислення пенсії - 12 094,10 грн; основний розмір пенсії - 70 відсотків грошового забезпечення (вислуга років 28) - 8 465,87 грн. Пенсійний лист № 0406044887 сформований 07.04.2025.
05.05.2025 позивачу перераховано пенсію за поточний місяць, а також доплату пенсії за період з 01.03.2023 по 30.04.2025 у сумі 231 649,08 грн, що підтверджується квитанцією про зарахування коштів на рахунок позивача.
Пенсійним листом № 0406032612/2, сформованим 05.08.2025, відповідач визначив за пенсійною справою № 0406032612 основний розмір пенсії позивача 53 відсотки грошового забезпечення (вислуга років 28, з урахуванням трудового стажу) - 6 409,87 грн, а загальний розмір пенсії за справою щомісячно з 01.03.2023 довічно - 6 409,87 грн.
Згідно з довідкою про доходи від 09.06.2026 № 6442 3844 6006 8428 за пенсійною справою № 0406044887 позивачу виплачено пенсію за період з березня 2023 року по серпень 2025 року (з березня 2023 року - 8 465,87 грн, з березня 2024 року - 9 139,75 грн, з березня 2025 року - 10 190,82 грн), а за пенсійною справою № 0406032612 - за період з вересня 2025 року по травень 2026 року (з вересня 2025 року - 7 715,91 грн, з березня 2026 року - 8 649,54 грн).
На звернення позивача від 22.01.2026 відповідач листом від 06.03.2026 № 25999-7530/Н-01/8-0400/26 надав копію протоколу від 01.05.2025 за пенсійною справою № 0406044887.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України, визначає Закон № 2262-XII. Згідно з пунктом «б» статті 1-2 цього Закону право на пенсійне забезпечення на його умовах мають, зокрема, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Згідно з пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить, зокрема, служба в Державній кримінально-виконавчій службі України.
Розміри пенсій за вислугу років визначено статтею 13 Закону № 2262-XII. За пунктом «а» цієї статті особам, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12), пенсія призначається в розмірі: за вислугу 20 років - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. За пунктом «б» цієї статті особам, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить, зокрема, служба в Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт «б» статті 12), пенсія призначається в розмірі: за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення. Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Отже, розмір пенсії за вислугу років є похідним від підстави її призначення. Розмір 70 відсотків грошового забезпечення, про який просить позивач, є граничним розміром пенсії, обчисленої за пунктом «а» статті 13 Закону № 2262-XII, і може бути застосований лише за умови призначення пенсії за пунктом «а» статті 12 цього Закону. Пенсії, призначеній за пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-XII, відповідає розмір, обчислений за пунктом «б» статті 13, - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення за страховий стаж 25 років і по 1 проценту за кожний повний рік стажу понад 25 років.
Питання наявності у позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII уже було предметом судового розгляду за його позовом до того самого відповідача.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2023 у справі № 160/24418/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024, у задоволенні такого позову відмовлено. Суди виходили з того, що на день звільнення позивача пункт 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, був чинним у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119, за якою відповідні періоди служби зараховуються на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії, а не для її призначення, а календарна вислуга років позивача є меншою, ніж встановлено пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У цій справі беруть участь ті самі сторони, що й у справі № 160/24418/23, а тому встановлені у ній обставини щодо тривалості вислуги років позивача на день звільнення в календарному та пільговому обчисленні повторному доказуванню не підлягають.
Висновок про те, що право на призначення пенсії за вислугу років пов`язується з наявністю вислуги в календарному обчисленні, а пільгова вислуга враховується лише для визначення розміру пенсії, є усталеним у практиці Верховного Суду.
У постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вказав на існування двох різних правових вимірів вислуги років - вислуги років для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону № 2262-XII та вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 цього Закону, і зазначив, що пункт 3 Порядку № 393 (у редакції постанови № 119) визначає види служби, які зараховуються на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії; правове регулювання щодо права на призначення пенсії за вислугу років зазнало змін, і у зв`язку з такими змінами як Закон № 2262-XII, так і Порядок № 393 виникнення права на таку пенсію пов`язують з наявністю певної вислуги років у календарному обчисленні, а не пільговому.
У постанові від 26.05.2026 у справі № 160/30912/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, застосувавши наведені висновки, зазначив, що оскільки календарна вислуга років позивача становить менше 25 років, а пільгова вислуга років враховується лише для визначення розміру пенсії, а не для призначення такої, відповідач правомірно відмовив у задоволенні вимог щодо призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-XII.
У цій справі календарна вислуга років позивача на день звільнення становить 23 роки 05 місяців 08 днів, тобто є меншою за 25 календарних років, що є умовою призначення пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-XII для осіб, звільнених зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати. Доказів наявності періодів, які підлягають зарахуванню до календарної вислуги років за частиною другою статті 17 Закону № 2262-XII, матеріали справи не містять.
Отже, підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років за пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-XII немає, а відтак немає й підстав для обчислення його пенсії за пунктом «а» статті 13 цього Закону та для застосування граничного розміру 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
Щодо протоколу за пенсійною справою № 0406044887 від 01.05.2025, на який позивач посилається у позовних вимогах, суд зазначає таке.
Цей протокол складено відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 у справі № 160/15084/24.
Предметом розгляду в тій справі було нарахування та виплата позивачу пенсії за вислугу років по пенсійній справі № 0406032612 за період з 01.11.2023, тобто відновлення виплати раніше призначеної пенсії; питання підстави призначення пенсії та її розміру в тій справі не вирішувалося. Указаним судовим рішенням відповідача зобов`язано провести нарахування та виплату пенсії саме по пенсійній справі № 0406032612, за якою позивачу з 01.03.2023 призначено пенсію в розмірі 53 відсотків грошового забезпечення, і жодних висновків про наявність у позивача права на пенсію в розмірі 70 відсотків грошового забезпечення це рішення не містить.
Крім того, зазначені у протоколі від 01.05.2025 умови призначення пенсії «вислуга років - 28 (календарних 28)» не відповідають наказу Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023 № 161/к, за яким календарна вислуга років позивача становить 23 роки 05 місяців 08 днів, а 28 років 11 місяців 07 днів це вислуга років у пільговому обчисленні. Цей наказ позивачем не оскаржувався та є чинним.
Отже, застосований у протоколі від 01.05.2025 основний розмір пенсії 70 відсотків грошового забезпечення не ґрунтувався ані на приписах Закону № 2262-XII, ані на судовому рішенні, на виконання якого цей протокол складено.
За таких обставин визначення відповідачем пенсійним листом від 05.08.2025 основного розміру пенсії позивача 53 відсотки грошового забезпечення за пенсійною справою № 0406032612 є приведенням розміру пенсійної виплати у відповідність до підстави призначення пенсії, а не припиненням виплати пенсії. Виплата пенсії позивачу не припинялася і триває, що підтверджується довідкою про доходи від 09.06.2026 № 6442 3844 6006 8428, за якою пенсію виплачено, зокрема, за березень - травень 2026 року.
Продовження ж виплати пенсії в розмірі, який не має підстави в законі, суперечило б частині другій статті 19 Конституції України, за якою орган владних повноважень зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Доводи позивача про порушення його права мирно володіти майном суд відхиляє.
Гарантії статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються на соціальні виплати, право на які передбачене чинним законодавством, і не є самостійною підставою для здійснення виплати в розмірі, що законом не встановлений.
Довід позивача про недосягнення ним на день звільнення 45-річного віку наведеного не спростовує: ця обставина сама по собі не створює права на призначення пенсії за пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-XII і на обчислення пенсії в розмірі 70 відсотків грошового забезпечення. Правомірність призначення позивачу пенсії за пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-XII предметом цього позову не є, а згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи в межах позовних вимог.
Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не змінює наведених висновків.
За частиною 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, однак таке кваліфікування є правом, а не обов`язком суду, і не може мати наслідком задоволення вимоги, яка не ґрунтується на законі. Обставини справи встановлені судом на підставі поданих позивачем доказів, які сторонами не оспорюються.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; від 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 77, 78, 90, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез