Дата документу 24.08.2026 | Справа № 554/854/26
| Провадження № 2/554/2144/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 серпня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді Михайлової І.М.,
за участі секретаря судового засідання Станкевич Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У січні 2026 року позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 178136 від 07.04.2025 року в розмірі 15970,48 грн, яка складається з 9460 грн заборгованості за тілом кредиту, 5909,48 грн заборгованості за відсотками та 601 грн заборгованості за комісією, а також 2662,4 грн судового збору та 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Позов обґрунтований тим, що 07.04.2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 178136 на суму 9460 грн, що підписаний відповідачем електронним підписом 3f1c2e11. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредитні грошові кошти.
16.04.2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 16042025, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 178136 від 07.04.2025 року, що підтверджується також реєстром боржників № 6 від 03.09.2025 року та Актом прийому-передачі Реєстру прав вимог від 03.09.2025 року.
Відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, кредитні грошові кошти не повернула, не сплатила проценти на користування кредитом, внаслідок чого на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 17370,48 грн, з яких: 9460 грн - заборгованість по тілу кредиту, 5909,48 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, 601 грн - заборгованість по комісії, 1400 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 13.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою суду було задоволено заявлене одночасно з позовом клопотання позивача про витребування доказів у порядку статті 84 КПК України.
10.03.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_1 , у якому остання просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач уважала, що позивачем не доведено факту надання кредиту та «реальності» договору, оскільки згідно з п.2.2.1 Договору сума кредиту становить 9460 грн, проте сума до видачі - 7000,4 грн і позивач не надав належним чином завіреної банківської виписки, яка б підтверджувала перерахування коштів саме від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» на її рахунок, а також первинного документу із чітким призначенням платежу. Нарахування щоденної комісії у розмірі 601 грн відповідач вважала незаконним, оскільки відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» кредитору забороняється встановлювати у договорі плату за обслуговування кредиту. Умови Договору в цій частині ОСОБА_1 просила визнати нікчемними. Розмір реальної процентної ставки 31335,34% відповідач вважала несправедливою умовою договору відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки створює істотний дисбаланс прав і обов`язків на шкоду споживачу. Крім того, термін користування кредитом згідно графіку сплинув 14.07.2025 року, однак, позивач безпідставно продовжив нарахування за ставкою 360 % річних поза межами цього строку. Заперечуючи проти вимог позову, відповідач також послалася на те, що згідно з наданим Договором факторингу №16042025 ціна відступлення права вимоги за її договором склала лише 100 грн, що, на її думку, суперечить принципам справедливості та розумності та є зловживанням правом у розумінні статті 13 ЦК України. Крім того, позивачем не надано доказів направлення та вручення їй повідомлення про відступлення права вимоги.
ОСОБА_1 просила витребувати у позивача оригінал протоколу перевірки кваліфікованого електронного підпису (КЕП), яким було підписано Кредитний договір №178136 від 07.04.2025, для перевірки цілісності електронного документа та ідентифікації підписувача.
13.03.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Кукса К.О. надійшла відповідь на відзив, у якому остання заперечувала проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов, та просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Вказала, що відповідно до Кредитного договору сума кредиту становить 9460 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 7000,40 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті; у розмірі 2459,60 грн шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини (п.2.2.1.). Комісія за надання кредиту складає 2459,60 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 26,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (п. 2.5.).
Відразу після підписання договору, 07.04.2025 року Відповідачу перераховано грошові кошти в сумі 7000,4 грн на вказану ним банківську карту, що в свою чергу слугує доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС». Відповідно до копії Довідки від 30.10.2025, яка підписана ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в особі директора Македонського О.Є. за допомогою сервісу «Вчасно», первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Дана довідка повідомляє про успішність наступної операцій, згідно договору № 1412/22-1 від 14.12.202 року, укладеного з ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім". Вищезазначені платіжні документи містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу, що відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, порядок видачі коштів в безготівковій формі Первинним кредитором не порушено, позивач належним чином підтвердив факт перерахування коштів відповідачу.
Щодо нарахування процентів за користування кредитом представник позивача зазначила наступне. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості створений та підписаний ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС", наступними факторами жодних нарахувань не здійснювалось. З наданого алгоритму укладення кредитного договору, що міститься в матеріалах справи вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Таким чином, заповненням заяви на отримання кредиту Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови (п.5.2. Кредитного Договору). 
Укладаючи Кредитний договір № 178136 від 07.04.2025 року сторони погодили такі умови: проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 360,00 % річних; тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування; загальний строк кредитування за Договором складає 98 днів з 07.04.2025 по 14.07.2025; загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 8376.08 грн; денна процентна ставка складає: 8376.08 грн / 9460.00 грн / 98 днів * 100% = 0,9035%/день; орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 31335,34% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника складає 17836,08 грн. 
Таким чином, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Позивачем жодних нарахувань за кредитним договором не здійснювалось. ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» здійснювало нарахування відсотків відповідно до п.2.6 кредитного договору, а саме 98 днів.
Нарахування комісії передбачено умовами договору та є складовою частиною загальної суми позовних вимог як плата за надання кредиту. Позичальник, підписавши кредитний договір, підтвердив ознайомлення та повну згоду з усіма його умовами, включно з положеннями щодо стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 26,00% від суми кредиту. Таким чином, Позичальник повністю усвідомлював та прийняв на себе всі зобов`язання, передбачені Кредитним договором. Такий платіж є фіксованим, одноразовим та відомим Відповідачу ще до моменту підписання Договору.
Щодо доводів відповідача стосовно оплати за договором факторингу та направлення письмового повідомлення боржнику щодо зміни сторони кредитора, представник позивача вказала, що до позовної заяви представником Позивача долучено договір факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі, а також платіжну інструкцію про оплату за право грошової вимоги згідно Договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025. Тож позивачем документально підтверджено законність набуття права вимоги за кредитним договором, а твердження Відповідача щодо відсутності доказів фінансування за відступлення прав вимоги є безпідставним. Відповідач помилково зазначає, що право вимоги до нього було відступлено за 100 грн, однак таке твердження не відповідає умовам Договору факторингу. Сума 100 грн не є ціною відступлення права вимоги та не є сумою, за яку було придбано право вимоги. Вказана сума є виключно оплатою послуг Фактора за надання фінансування в межах договору факторингу.
Водночас факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань. 
06.04.2026 року на виконання ухвали суду від 13.02.2026 року представник АТ «Універсал Банк» Примаченко Т. надіслала до суду лист, у якому вказала, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) Банком було емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , рахунок до цієї платіжної картки - НОМЕР_4 ; за період з 07.04.2025 по 12.04.2025 року на платіжну картку № НОМЕР_3 було зараховано платіж у сумі 7000,40 грн; номер телефону НОМЕР_5 є фінансовим номером телефону за платіжною карткою № НОМЕР_3 та даний номер телефону знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 , а також виписку про рух коштів по банківській картці № НОМЕР_3 за період з 07.04.2025 по 12.04.2025.
В судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позову просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила проводити розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів та цього відзиву. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.04.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №178136 (індивідуальна частина), підписаний сторонами, зокрема позичальником ОСОБА_1 ідентифікатором «3f1c2e11», час 07.04.2025 11:04:27 та позичальником - директором ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» Македонським О.Є. КЕП/ЕЦП серійний номер: НОМЕР_8, час перевірки КЕП/ЕЦП: 18:10 10.12.2025.
Сума (загальний розмір) кредиту становить 9460 грн надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 7000,4 грн на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 у національній валюті; у розмірі 2459,6 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п.2.5. індивідуальної частини (п.2.2.1. договору).
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 360,00% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначеним в п.2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний (п.2.3.). Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п.2.4.).
Комісія за надання кредиту складає 2459,6 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день складання цього договору за ставкою 26,00% від загальної суми за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (п.2.5.).
Загальний строк кредитування за цим договором складає 98 днів з 07.04.2025 року (дата надання кредиту) по 14.07.2025 року (п.2.6.).
Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 8376,08 грн (п.2.7.).
Денна процентна ставка складає: 8376,08 грн/9460 грн/98 днів*100% = 0,9035%/день (п.2.7.1.). Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 31335,34% річних (п.2.8.). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом) складає 17836,08 грн (п.2.9.1.).
Підписанням цього договору одноразовим ідентифікатором, відповідач засвідчила прийняття пропозиції Кредитодавця про укладення кредитного Договору, погодилася з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтвердила, що вона до моменту підписання індивідуальної частини договору/акцепту ознайомилася з Публічною частиною, Правилами, паспортом споживчого кредиту, графіком платежів за кредитом, усіма визначеннями, умовами та змістом повністю їх розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись їх умов (п.5.3).
Додатками до договору про споживчий кредит №178136 від 07.04.2025 року є: графік платежів за кредитним договором, паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), підписані позичальником ОСОБА_1 ідентифікатором 9877106с, час 07.04.2025 11:03:54.
До позовної заяви позивачем додано Договір про споживчий кредит (публічна частина) в редакції, яка діє з 21.11.2023, затверджений ТОВ «ФК «Кредіплюс» наказ №35-од від 20.11.2023 року; Правила надання коштів у кредит ТОВ «ФК «Кредіплюс», затверджені наказом товариства №25-од від 26.06.2024 року.
ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» свої зобов`зання за кредитним договором виконав належним чином, перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 7000,4 грн на банківську картку № НОМЕР_1 . 
На підтвердження факту надання відповідачу грошових коштів, позивачем долучено до позову довідку, складену 30.10.2025 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛІС» про успішність операцій, згідно договору №1412/22-1 від 14.12.2022 укладеного ТОВ «ФК «Контактовий дім», з якої слідує, що на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було перераховано 07.04.2025 року грошові кошти в розмірі 7000,4 грн за договором № 178136 від 07.04.2025 року, номер транзакції 1586262528, призначення платежу: Видача кредиту №178136 від 07.04.2025 року.
Факт зарахування 07.04.2025 року на банківську картку відповідача ОСОБА_1 № НОМЕР_3 грошових коштів у розмірі 7000,4 грн підтверджується випискою АТ «УніверсалБанк» про рух коштів по банківському рахунку № НОМЕР_6 за період з 07 по 12 квітня 2025 року, яка надійшла до суду з АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали від 13.02.2026 року. 07.04.2025 року на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 об 11 год. 03 хв. перераховано 7000,4 грн. 
Тому суд відхиляє доводи відповідачки про ненадання належним чином засвідченої банківської виписки та первинного документа із зазначенням призначення платежу, оскільки такі твердження спростовуються вказаними доказами, отриманими безпосередньо від банківської установи у встановленому законом порядку.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічного змісту правова норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07 2018 року № 75.
Відповідно до п.п.61, 62 розділу IV Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75 визначено, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі № 554/4300/16-ц.
Судом встановлено, що відзив ОСОБА_1 на позовну заяву надійшов до суду 10.03.2026 року та надісланий відповідачем засобами поштового зв`язку (конверт із відбитками пошти та опис вкладення додається).
Згідно із актом про відсутність вкладень від 10.03.2026 року, складеним ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про те, що при розкриванні поштового відправлення від ОСОБА_1 не виявлено документів, зазначених в додатках, а саме - копії відзиву для позивача на 4 арк.
У відзиві містилося клопотання ОСОБА_1 про витребування у позивача оригіналу протоколу перевірки кваліфікованого електронного підпису (КЕП), яким було підписано Кредитний договір №178136 від 07.04.2025, для перевірки цілісності електронного документа та ідентифікації підписувача.
Відповідно до вимог ч.2 ст.178 ЦПК України відзив підписується відповідачем та його представником.
Проте, відзив ОСОБА_1 на позов не містить її особистого підпису. 
Документ без підпису (або без електронного цифрового підпису в «Електронному суді») не має юридичної сили.
Тому суд ухвалив залишити відзив без врахування, не визнати процесуальним доказом заперечень, клопотання про витребування оригіналу протоколу перевірки кваліфікованого електронного підпису (КЕП), яким було підписано Кредитний договір №178136 від 07.04.2025, залишити без розгляду.
Згідно розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №178136 від 07.04.2025 року становить 17370,48грн, з яких: 9460 грн - заборгованість по тілу кредиту; 5909,48 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 601 грн - комісія за кредитним договором; 1400 грн - пеня. На підтвердження розміру стягнення ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» надано виписку з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №178136 від 07.04.2025 року.
З наданого розрахунку вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом та комісії за надання кредиту здійснювалося первісним кредитором ТОВ !ФК «КРЕДІПЛЮС» здійснювалося за період з 08.04.2025 року по 14.07.2025 року, тобто в межах строку кредитування, визначеного Договором. 
Позивачем жодних нарахувань поза межами строку кредитування за кредитним договором не здійснювалось.
16.04.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс», як клієнтом, та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», як фактором, укладено договір факторингу №16042025, за яким останній набув право грошової вимоги, зокрема за договором про споживчий кредит №178136 від 07.04.2025 року, укладеним із позичальником ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з Додатку № 1 по Договору факторингу № 16042025 від 16.04.2025 року Реєстр прав вимог № 6, Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог № 6, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором №178136 від 07.04.2025 року в розмірі 17370,48 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9460 грн, заборгованості відсотками в розмірі 5909,48 грн, заборгованості по комісії в розмірі 601 грн, заборгованості по штрафах/пені в розмірі 1400 грн. 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення 07.04.2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 178136, який був підписаний останньою за допомогою одноразового ідентифікатора.
Отже, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяла на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Позичальник, будучи попередньо ознайомленою із умовами кредитування, мала можливість відмовитися від договору без пояснення причин.
Однак, відповідач таким правом не скористалася та до часу звернення позивача до суду з позовом не ставила під сумнів умови кредитування, в тому числі, окремі положення договору. 
За положеннями статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, тому суд не вбачає підстав вважати нікчемними відповідні положення кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
В свою чергу, частини перша, друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставка визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
Частини перша та п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення договору) вказує у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема: 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та слати процентів; 9) орієнтовна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредити, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Законом України від 22.11.2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».
Із матеріалів справи вбачається, що денна ставка за кредитом становить 0,9035%, а строк кредитування - 98 календарні днів.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, складеним первісним кредитором, в зв`язку із невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 складає 17370,48 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 9460 грн, заборгованість відсотками - 5909,48 грн, заборгованість по комісії - 601 грн, заборгованість по штрафах/пені - 1400 грн. 
Доказів виконання умов договору, погашення заборгованості повністю або частково, помилковості чи неправильності здійснених нарахувань відповідачем не надано, як і не надано доказів, які б спростували доводи відповідача.
Щодо заборгованості відповідача по штрафних санкціях (штрафах/пені) в розмірі 1400 грн суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які були чинні, як на день укладення кредитного договору між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем ОСОБА_1 , тобто станом на 07.04.2025 року, так і на час ухвалення судового рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22 (провадження № 61-14740св23).
З огляду на те, що кредитний договір між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено 07.04.2025 року, відповідач належним чином кредитні зобов`язання не виконує, з огляду на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, штрафні санкції (пеня, штрафи) у розмірі 1400 грн не підлягають стягненню з відповідача. 
Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно із ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Така позиція викладена також Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року № 6-979цс15.
Аналіз наданих позивачем доказів свідчить про те, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитора за договором про споживчий кредит №178136 від 07.04.2025 року, укладеним між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 .
З урахуванням встановлених судом обставин та наданих доказів, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином доведені обставини виникнення між сторонами спірних правовідносин, а також факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 15970,48 грн, яка складається з 9460 грн заборгованості за тілом кредиту, 5909,48 грн заборгованості за відсотками та 601 грн заборгованості за комісією.
Доводи відповідача щодо несправедливості і неспівмірності нарахування процентів за користування кредитом, здійснення платежів за кредитом, спростовуються наявними матеріалами справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано такі докази: договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року, укладений між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»; додаткову угоду № 25771371785 від 11.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025; акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, з підписом сторін; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Соломко О.В. та довіреність, видану 10.09.2025 року директором ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопковою М.С., якою уповноважено адвоката Соломко О.В. представляти інтереси ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» в будь-яких державних та недержавних органах, організаціях, установах, підприємствах, у тому числі в судових установах і органах примусового виконання судових рішень, з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, заінтересованій особі, стороні виконавчого провадження.
Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, зазначивши в своїх постановах, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічний правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду та вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У свою чергу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ураховуючи категорію та складність даної справи, розгляд якої здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, обсяг досліджених доказів, який є не значним, та виконаних адвокатом послуг на час розгляду справи у суді першої інстанції, ціну позову, значення справи для сторін, зміст позовної заяви, те, що розгляд справи здійснювався за відсутності учасників, суд вважає необхідним зменшити розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, що відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги. 
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи, що позовна заява підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2662,4 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-284, 354 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 178136 від 07.04.2025 року в розмірі 15970,48 грн, яка складається з 9460 грн заборгованості за тілом кредиту, 5909,48 грн заборгованості за відсотками та 601 грн заборгованості за комісією.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 2662,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», місцезнаходження юридичної особи: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, код ЄДРПОУ 43541163;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 2288.

Суддя           І.М. Михайлова