Справа № 308/47/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 липня 2026 року      місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участі секретаря судового засідання Івашкович Д.А., представників позивача адвокатів Сочки В.І., Горінецького О.Й., представника відповідача адвоката Міллер Д.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння частину земельної ділянки,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сочка В.І., звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить витребувати на її користь з чужого незаконного володіння відповідача частину земельної ділянки з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 685,5 кв.м., яка, за твердженням позивачки, накладається на належну їй земельну ділянку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Ужгородської районної ради від 19.09.1995 року ОСОБА_1 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в мікрорайоні «Східний» с. Баранинці, на яку 22.04.1997 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928.
Позивачка зазначає, що розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації №191 від 28.04.2000 року земельну ділянку було вилучено у зв`язку з її невикористанням, однак рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2015 року, яке набрало законної сили в цій частині, зазначене розпорядження визнано недійсним та скасовано.
Водночас рішенням Баранинської сільської ради від 14.05.2004 року ОСОБА_2 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, на підставі чого останній отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №031776 та зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106.
Як зазначає позивачка, під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж належної їй земельної ділянки та звернення до органів Держгеокадастру для внесення відомостей до Державного земельного кадастру було встановлено накладення земельної ділянки відповідача на належну їй земельну ділянку. Рішенням державного кадастрового реєстратора від 23.10.2017 року їй було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру саме з підстав перетину меж земельних ділянок.
На підтвердження факту накладення земельних ділянок позивачка посилається на висновок земельно-технічної експертизи №29 від 20.11.2018 року, висновок судової земельно-технічної експертизи №2/21 від 26.11.2021 року та висновок експерта №Е-27/2024 від 03.09.2024 року, згідно з якими межі земельних ділянок сторін частково накладаються одна на одну, а площа такого накладення становить 685,5 кв.м.
Посилаючись на те, що право власності на земельну ділянку виникло у неї раніше, ніж у відповідача, а також на встановлений експертними дослідженнями факт накладення земельних ділянок, ОСОБА_1 вважає, що спірна частина земельної ділянки безпідставно перебуває у володінні відповідача, у зв`язку з чим просить витребувати її з чужого незаконного володіння.
У поданому відзиві представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Зазначав, що земельна ділянка площею 0,09 га з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106 була надана ОСОБА_2 у встановленому законом порядку рішенням Баранинської сільської ради від 14.05.2004, на підставі якого 28.11.2006 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №031776, а право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідач посилався на те, що під час розгляду справи №308/3834/14-ц судами вже було встановлено відсутність належних доказів накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також відсутність підстав для визнання недійсними рішення Баранинської сільської ради від 14.05.2004 та державного акта на ім`я відповідача. На думку відповідача, зазначені обставини мають преюдиційне значення для даної справи.
Також відповідач вказував, що відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №14/14 від 24.06.2015 встановити місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 на місцевості не виявилося можливим, а тому неможливо достовірно визначити наявність та площу накладення земельних ділянок. Крім того, відповідач ставив під сумнів достовірність технічної документації із землеустрою, виготовленої у 2017 році на замовлення позивачки, та висновків експертів, виконаних на її підставі, посилаючись на наявність у такій документації істотних розбіжностей щодо площі, конфігурації земельної ділянки, її меж, суміжних землекористувачів та під`їздів до неї.
Відповідач зазначав, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106 фактично використовується ним з моменту її надання, її місце розташування та межі відповідають державному акту та документації із землеустрою, а розбіжностей між правовстановлюючими документами та фактичним користуванням не встановлено. У зв`язку з цим відповідач вважав недоведеними обставини, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог, зокрема належність їй спірної частини земельної ділянки та незаконність володіння нею відповідачем.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що посилання відповідача на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2016 та ухвалу ВССУ від 19.01.2017 у справі № 308/3834/14-ц є безпідставними, оскільки у вказаній справі суди дійшли висновку лише про недоведеність на той момент накладання земельних ділянок, а не про його відсутність. Позивач вказує, що недоведеність певних обставин у попередній справі не позбавляє його права доводити такі обставини іншими доказами у межах даного спору.
Також представник позивача зазначив, що питання законності рішення Баранинської сільської ради про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 та законності виданого йому державного акта не є предметом розгляду у даній справі.
Щодо висновку судової земельно-технічної експертизи № 14/14 від 24.06.2015, виконаної експертом ОСОБА_3 , позивач зазначив, що експертом не було встановлено ні іншого місця розташування земельної ділянки ОСОБА_1 , ні відсутності накладання земельних ділянок, а зроблено висновок лише про неможливість надання відповідей на поставлені питання.
Стосовно висновку судової земельно-технічної експертизи № 436/05-20 від 11.06.2020, виконаної експертом Колчаром В.Д., представник позивача вказав, що хоча експертом не вдалося визначити місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до державного акта, водночас у відповіді на питання № 4 експертом встановлено накладання земельної ділянки ОСОБА_1 згідно з технічною документацією із землеустрою на земельну ділянку відповідача площею 0,0695 га.
Позивач зазначив, що неможливість визначення місця розташування його земельної ділянки у висновках експертів Савчак В.В. та Колчара В.Д. була обумовлена тим, що під час дослідження використовувався примірник державного акта, у якому були зазначені вулиці Ужанська та Княгині Ольги. Водночас на копії державного акта, отриманій з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, такі відомості відсутні. На думку позивача, саме ця обставина стала причиною неможливості надання експертами відповідей на поставлені питання.
У запереченнях на відповідь на відзив від 26.03.2026 представник відповідача зазначав, що висновок судового експерта Бучка Р.І. не може бути покладений в основу судового рішення, оскільки він виконаний із використанням неналежних вихідних даних. Зокрема, вказував, що експертом використано копію державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928, яка відрізняється від інших примірників, наявних у матеріалах справи, а також викопіювання з детального плану території («дежурного плану»), існування якого не підтверджується Баранинською сільською радою. Крім того, представник відповідача посилався на висновки попередніх судових земельно-технічних експертиз, відповідно до яких визначити місце розташування земельної ділянки позивача за наявною землевпорядною документацією не видавалося можливим, у зв`язку з чим вважав висновок експерта Бучка Р.І. необґрунтованим та таким, що суперечить іншим доказам у справі. 
Заяви та клопотання учасників справи.
13.01.2026 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сочка В.І., подано до суду заяву на виконання ухвали суду від 02.01.2026.
11.02.2026 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Міллер Д.М. подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 
03.03.2026 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сочка В.І. подано до суду клопотання, в якому просить суд повернути поданий представником відповідача відзив та додатні до нього документи без розгляду особі, яка його подала. 
05.03.2026 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи. 
25.03.2026 представник відповідача подав заяву про поновлення (продовження) строку для подання відзиву, посилаючись на те, що відповідач перебував за межами України та не отримував позовної заяви й ухвали про відкриття провадження. Зазначав, що копію відзиву позивачу було надіслано 27.02.2026, однак подати відзив через підсистему «Електронний суд» у цей день не вдалося через проведення технічних робіт, що підтверджується відповіддю ДП «Інформаційні судові системи». У зв`язку з цим просив визнати причини пропуску строку поважними, долучити відзив та подані з ним докази до матеріалів справи.
30.03.2026 представник позивача подав клопотання про витребування у ОСОБА_1 оригіналу державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК № 026928, на підставі якого виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі.
На виконання ухвали суду від 30.03.2026 Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області подано оригінал Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК № 026928. Також представником позивача подано оригінал Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК № 026928. Зазначені документи були оглянуті та досліджені судом під час судового розгляду.
22.05.2026 представником позивача подано заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності.
22.05.2026 представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35166122, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки відповідача, кадастрового плану земельної ділянки та листа Держземагентства від 01.10.2014 № 0-1849/0-1120/6-14 з додатками. Одночасно заявлено клопотання про відкладення судового засідання та поновлення строку на подання зазначених доказів. Клопотання мотивовано тим, що відповідні документи перебували у відповідача, який з 17.12.2025 перебував за межами України, у зв`язку з чим вони не могли бути подані разом із відзивом та запереченнями. Крім того, представник відповідача зазначила, що не була обізнана про наявність цих документів у відповідача, а тому не мала можливості повідомити суд про їх існування та подати їх раніше. У зв`язку з цим просила визнати причини пропуску строку на подання доказів поважними та продовжити відповідний процесуальний строк.
19.06.2026 представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи. 
23.07.2026 представником відповідача в судовому засіданні подана письмова заява про застосування строків позовної давності. 
Інші процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2025 вказану справу передано на розгляд судді цього суду Голяни О.В.
Ухвалою суду від 02.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. 
Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 30.03.2026 витребувано у ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області оригінали державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928.
Ухвалою суду від 22.05.2026 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 
Суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву, оскільки наведені у відповідному клопотанні обставини свідчать про поважність причин пропуску такого строку. Поновлення строку забезпечить реалізацію відповідачем права на подання своїх заперечень проти позову та сприятиме повному і всебічному з`ясуванню обставин справи. У зв`язку з наведеним суд вважає за необхідне поновити відповідачу строк для подання відзиву та прийняти поданий відзив до розгляду.
Також судом визнано поважними причини пропуску строку на подання письмових доказів, поданих представником відповідача 22.05.2026, поновлено відповідний строк та долучено зазначені докази до матеріалів справи.
Позиції учасників справи.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак забезпечив участь свого представника, яка у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, посилаючись на обставини та доводи, викладені у відзиві на позовну заяву і запереченнях на відповідь на відзив.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що розпорядженням голови Ужгородської районної ради від 27.03.1995 №135 «Про дозвіл на промислове та цивільне будівництво», прийнятим на підставі рішення 15 сесії 21 скликання Ужгородської районної ради від 23.03.1994, ОСОБА_1 виділено земельну ділянку та надано право будівництва індивідуального житлового будинку в мікрорайоні «Східний» с. Баранинці.
Рішенням 6 сесії 22 скликання Ужгородської районної ради Закарпатської області від 19.09.1995 «Про вилучення земель в запас району, обмін та надання у приватну власність громадянам земельних ділянок» ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.
На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997, зареєстрований за №903, відповідно до якого їй належить земельна ділянка площею 0,08 га, розташована у мікрорайоні «Східний» с. Баранинці, для будівництва та обслуговування житлового будинку.
У судовому засіданні оглянуто оригінал державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928, поданий Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області, а також оригінал цього ж державного акта, поданий позивачем.
Під час огляду встановлено, що примірник державного акта, поданий Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області, не містить будь-яких рукописних позначень на плані зовнішніх меж земельної ділянки. Натомість на примірнику державного акта, поданому представником позивача, на плані зовнішніх меж земельної ділянки наявні рукописні записи вздовж окремих меж земельної ділянки, зміст яких на момент огляду був закритий (заштрихований), у зв`язку з чим безпосередньо з документа їх прочитати неможливо. Матеріали справи не містять відомостей про походження зазначених записів, час їх внесення, особу, яка їх виконала, а також доказів того, що такі позначення були складовою державного акта на момент його видачі чи державної реєстрації.
Судом також встановлено, що державний акт серії IV-ЗК №026928 не містить координат поворотних точок меж земельної ділянки, каталогу координат, геодезичної прив`язки, кадастрового номера чи інших просторових даних. Водночас із його змісту вбачається, що земельна ділянка має площу 0,08 га, конфігурацію трапеції зі сторонами довжиною 45,0 м, 31,0 м, 27,0 м та 22,0 м, а також містить відомості про суміжних землекористувачів: від А до Б — землі ОСОБА_4 , від Б до В — землі загального користування, від В до Г — землі запасу районної ради, від Г до А — землі загального користування.
Відповідно до акту відведення земельної ділянки в натурі, паспорту на забудову земельної ділянки та дозволу на право виконання будівельних робіт, земельну ділянку площею 0,08 га було відведено ОСОБА_1 для індивідуального житлового будівництва та надано дозвіл на забудову.
Згідно з листом Баранинської сільської ради від 16.01.2014 №32 повідомлено, що розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації від 28.04.2000 №191 земельну ділянку площею 0,08 га було вилучено у ОСОБА_1 у зв`язку з її невикористанням понад два роки. Цим же листом повідомлено, що рішенням дванадцятої сесії четвертого скликання Баранинської сільської ради від 14.05.2004 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га в урочищі «Східний» с. Баранинці.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2015 у справі №308/3834/14-ц, залишеним без змін у відповідній частині рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26.02.2016 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.01.2017, було визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації від 28.04.2000 №191 про вилучення у ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,08 га. Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними рішення Баранинської сільської ради від 14.05.2004 та державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_2 , судами було відмовлено.
 Як убачається із мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Закарпатської області, залишеної без змін судом касаційної інстанції, підставою для відмови у задоволенні зазначених позовних вимог стало те, що наявними у справі доказами не підтверджувалося, що ОСОБА_2 була передана саме земельна ділянка, яка раніше належала ОСОБА_1 . Судами також було встановлено відсутність належних і допустимих доказів накладення земельних ділянок, оскільки висновок судової земельно-технічної експертизи №14/14 від 24.06.2015 не давав можливості достовірно визначити місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 , встановити її фактичні межі, а також перевірити наявність чи відсутність накладення із земельною ділянкою відповідача. Зокрема, експертом було зазначено про неможливість встановлення фактичного місця розташування земельної ділянки, її розмірів та меж за наявними правовстановлюючими документами, а висновок про можливе накладення був зроблений лише орієнтовно та ґрунтувався на припущеннях. З огляду на це апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність накладення земельних ділянок та відсутність доказів того, що відповідачу була передана саме земельна ділянка ОСОБА_1 , а Вищий спеціалізований суд України погодився з такими висновками.
Рішенням Баранинської сільської ради від 14.05.2004 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі «Східний» с. Баранинці.
З будівельного паспорту, зареєстрованого 14.03.2001 за №65, витягу з розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації №210 від 03.05.2001 «Про дозвіл на цивільне та промислове будівництво», дозволу №18 від 03.05.2001 на виконання будівельних робіт та акт про відведення земельної ділянки в натурі убачається, що ОСОБА_2 було надано земельну ділянку площею 0,09 га у мікрорайоні «Східний» для будівництва індивідуального житлового будинку, її межі були встановлені в натурі та передані забудовнику.
28.11.2006 ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №031776, відповідно до якого йому належить земельна ділянка площею 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в АДРЕСА_1 . З доданого до державного акта плану меж земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 2124880301:03:005:0106 має трикутну конфігурацію зі сторонами 42,00 м, 42,88 м та 59,20 м. Згідно з описом меж, земельна ділянка межує із землями ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та землями загального користування. Відомості про суміжне землекористування ОСОБА_1 у державному акті відсутні.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру від 03.04.2017 земельна ділянка з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106 площею 0,0900 га розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35166122 від 15.05.2017 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 10.05.2017 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106, номер запису про право власності 20380972.
Судом досліджено кадастровий план земельної ділянки, експлікацію земельних угідь, каталог координат поворотних точок меж та збірний кадастровий план земельної ділянки з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106, з яких вбачається її площа, конфігурація, межі та координати поворотних точок.
Судом також досліджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблену у 2017 році ФОП ОСОБА_6 на замовлення ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997. До технічної документації долучено копію державного акта, а також план зовнішніх меж земельної ділянки, на якому містяться рукописні позначення про проходження меж земельної ділянки вздовж АДРЕСА_2 . 
Із технічної документації вбачається, що за результатами топографо-геодезичних робіт земельній ділянці визначено площу 0,0794 га, встановлено координати поворотних точок її меж, складено кадастровий план, план меж земельної ділянки, каталог координат поворотних точок, експлікацію земельних угідь, перелік обмежень у використанні земельної ділянки, акти встановлення та передачі межових знаків на зберігання, а також інші графічні матеріали щодо її розташування. 
У пояснювальній записці зазначено, що під час розроблення технічної документації виявлено перетин меж земельної ділянки ОСОБА_1 із земельною ділянкою з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106, у зв`язку з чим ФОП ОСОБА_6 рекомендував власнику суміжної земельної ділянки виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) її меж у натурі.
11.10.2017 ОСОБА_1 звернулася до органу Держгеокадастру із заявою про внесення відомостей щодо належної їй земельної ділянки до Державного земельного кадастру. Рішенням державного кадастрового реєстратора №РВ-2100200962017 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру відмовлено у зв`язку з тим, що земельна ділянка, яку передбачалося зареєструвати, перетинається із земельною ділянкою кадастровий номер 2124880301:03:005:0106, а площа співпадіння становить 87,5345%.
Відповідно до листа Баранинської сільської ради №250 від 20.08.2015, вулиця Ужанська закінчується на стику з вулицею Княгині Ольги та не перетинає вулицю Головну. До листа долучено схему мікрорайону «Східний».
Згідно з листом Баранинської сільської ради №170 від 10.06.2016 земельна ділянка ОСОБА_1 розташована у мікрорайоні «Східний» с. Баранинці, а для визначення її місцезнаходження рекомендовано провести роботи із встановлення (відновлення) її меж у натурі (на місцевості).
Відповідно до листа Баранинської сільської ради №303 від 22.06.2018, у період з 2015 року по 19.06.2018 будь-які роботи на вулицях Княгині Ольги та Ужанській, які могли б вплинути на місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 , не проводилися. Також не відбулося будь-яких змін земельної ділянки чи огорожі, про які зазначено у висновку судової земельно-технічної експертизи ОСОБА_3 №14/14 від 24.06.2015.
Згідно з листом Баранинської сільської ради №304 від 22.06.2018 сільська рада повідомила, що не підтверджує факт проведення робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 , акт приймання-передачі межових знаків на зберігання відсутній, а представники сільської ради участі у передачі таких межових знаків не брали.
Згідно з листом Баранинської сільської ради №509 від 01.08.2022 Баранинська сільська рада повідомила, що документація під назвою «Дежурний план мкрн. "Східний"» у неї відсутня та не обліковується.
Судом досліджено висновок судової земельно-технічної експертизи №14/14 від 24.06.2015, виконаний експертом ОСОБА_3 , згідно з яким місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до державного акта серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997 визначено лише орієнтовно. Експерт зазначив, що встановити фактичні розміри земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і перевірити їх відповідність правовстановлюючим документам неможливо через недостатність вихідних даних. Також експерт дійшов висновку, що встановити наявність або відсутність накладення земельних ділянок за правовстановлюючими документами не видається можливим, оскільки державний акт ОСОБА_2 не містить координат поворотних точок земельної ділянки. Водночас, шляхом співставлення орієнтовно визначеного місця розташування земельної ділянки ОСОБА_1 за державним актом із координатами поворотних точок земельної ділянки ОСОБА_2 , наведеними у документації із землеустрою, експертом встановлено ймовірне накладення земельних ділянок площею 0,0685 га. При цьому експерт зазначив, що встановити причини такого накладення, а також конкретне місце розташування земельної ділянки ОСОБА_2 за державним актом неможливо через відсутність твердих орієнтирів для прив`язки на місцевості.
Судом також досліджено висновок судового експерта Корчинського Р.Б. №29 від 20.11.2018, відповідно до якого за результатами дослідження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 , розробленої ФОП ОСОБА_6 у 2017 році, встановлено, що земельна ділянка має площу 0,0794 га, а її конфігурація та місце розташування відповідають відомостям зазначеної технічної документації. Експерт також дійшов висновку про накладення цієї земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_2 з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106, при цьому площа накладення становить 0,0695 га (87,5345 % площі земельної ділянки ОСОБА_1 ). 
Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи №436/05-20 від 11.06.2020, проведеної у справі №308/40/18, визначити місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до державного акта серії IV-ЗК №026928 не видається можливим у зв`язку з невідповідністю опису її меж та конфігурації фактичному проходженню АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , а також невідповідністю конфігурації земельної ділянки за державним актом конфігурації земельної ділянки, відображеній у технічній документації із землеустрою, виготовленій ФОП ОСОБА_6 у 2017 році. Водночас експерт дійшов висновку, що земельна ділянка ОСОБА_1 у конфігурації та розташуванні, визначених зазначеною технічною документацією, накладається на земельну ділянку ОСОБА_2 з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106, а площа такого накладення становить 695,3514 кв.м. 
Відповідно до листа ПП «Ужгеостар» №01/22 від 17.06.2022 на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2020 у справі №308/40/18 31.03.2020 працівником ПП «Ужгеостар» ОСОБА_7 виконано топографо-геодезичні роботи, результати яких були використані судовим експертом Колчаром В.Д. під час проведення зазначеної судової земельно-технічної експертизи.
Судом також досліджено висновок експерта Бучка Р.П. №2/21 від 26.11.2021. У зв`язку з відсутністю документації, на підставі якої був виданий державний акт серії IV-ЗК №026928, експерт проводив дослідження на підставі координат поворотних точок земельної ділянки, визначених під час виготовлення технічної документації із землеустрою у 2017 році, зазначивши, що такі координати не внесені до Державного земельного кадастру. За результатами дослідження експерт дійшов висновку, що визначене за зазначеними координатами місце розташування земельної ділянки відповідає її розташуванню, відображеному у викопіюваннях із містобудівної документації, у зв`язку з чим таке місце розташування може вважатися фактичним. Також експерт дійшов висновку про накладення цієї земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_2 з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106 площею 0,0695 га.
Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №Е-27/2024 від 03.09.2024, виконаної експертом ОСОБА_8 , земельна ділянка ОСОБА_1 , визначена державним актом серії IV-ЗК №026928, та земельна ділянка з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106 взаємонакладаються, а площа такого накладення становить 685,5 кв.м. При цьому експерт зазначив, що встановити місце розташування земельної ділянки з кадастровим номером 2124880301:03:005:0106 за наданими матеріалами неможливо у зв`язку з розбіжностями між відомостями державного акта та викопіюванням із містобудівної документації щодо суміжного землекористувача. Виходячи з припущення про зміну власника суміжної земельної ділянки, експерт змоделював можливе взаємне розташування спірних земельних ділянок та на цій підставі дійшов висновку про їх накладення.
Оцінка суду.
Позивач звернулася до суду із вимогою про витребування з чужого незаконного володіння частини земельної ділянки, посилаючись на те, що земельна ділянка відповідача накладається на належну їй земельну ділянку, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Обов`язковою передумовою застосування такого способу захисту є встановлення належності спірної частини земельної ділянки саме позивачу
Отже, для вирішення цього спору суд повинен встановити, чи доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка, координати якої визначені технічною документацією із землеустрою 2017 року, є тією самою земельною ділянкою, право власності на яку посвідчене державним актом серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997, а також чи підтверджується порушення права позивача внаслідок накладення цієї земельної ділянки на земельну ділянку відповідача.
Сам по собі встановлений експертами факт накладення земельних ділянок не є достатнім для задоволення позову, якщо не доведено, що земельна ділянка, координати якої визначені технічною документацією 2017 року, є тотожною земельній ділянці, право власності на яку посвідчене державним актом серії IV-ЗК №026928.
Оцінюючи подані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що право власності позивача на земельну ділянку площею 0,08 га посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997, виданим на підставі рішення Баранинської сільської ради від 19.09.1995.
Разом із тим зазначений державний акт не містить координат поворотних точок меж земельної ділянки, каталогу координат, геодезичної прив`язки, кадастрового номера чи інших просторових характеристик, які дозволяли б однозначно визначити місце розташування земельної ділянки на місцевості або співвіднести її із сучасними відомостями Державного земельного кадастру.
Крім того, у судовому засіданні оглянуто оригінали державного акта серії IV-ЗК №026928, подані Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області та представником позивача. При цьому встановлено, що примірник, наданий Головним управлінням Держгеокадастру, не містить будь-яких рукописних позначень. Водночас на примірнику, поданому позивачем, наявні додаткові рукописні записи, які були заштриховані, у зв`язку з чим їх зміст не підлягає прочитанню. Матеріали справи не містять доказів походження зазначених записів, часу та підстав їх внесення, особи, яка їх виконала, а також того, що вони були складовою державного акта на момент його видачі чи державної реєстрації. За таких обставин суд не може використовувати зазначені рукописні записи як належний доказ для встановлення місця розташування земельної ділянки.
Судом також досліджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, розроблену у 2017 році ФОП ОСОБА_6 , до складу якої долучено копію державного акта серії IV-ЗК №026928 із рукописними позначеннями про проходження меж земельної ділянки вздовж вулиць Княгині Ольги та АДРЕСА_2 . Разом із тим матеріали справи не містять доказів походження зазначених позначень, часу та підстав їх внесення, а також того, що вони були складовою державного акта на момент його видачі чи державної реєстрації. Тому сама по собі наявність таких позначень у копії державного акта, долученій до технічної документації, не підтверджує їх достовірності та не усуває сумнівів щодо місця розташування земельної ділянки, посвідченої державним актом від 22.04.1997.
Суд також враховує, що листами Баранинської сільської ради №170 від 10.06.2016, №303 від 22.06.2018, №304 від 22.06.2018 та №509 від 01.08.2022 підтверджено відсутність документів щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 у натурі, передачі межових знаків на зберігання, документації під назвою «Дежурний план мкрн. "Східний"», а також зазначено про необхідність проведення землевпорядних робіт для визначення місця розташування земельної ділянки.
Відсутність у Баранинської сільської ради матеріалів відведення земельної ділянки, документації із землеустрою щодо встановлення її меж у натурі (на місцевості), матеріалів геодезичної зйомки, актів приймання-передачі межових знаків та іншої первинної землевпорядної документації позбавляє суд можливості перевірити, чи відповідає земельна ділянка, координати якої визначені технічною документацією із землеустрою 2017 року, земельній ділянці, переданій позивачу у власність рішенням Баранинської сільської ради від 19.09.1995 та посвідченій державним актом серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997.
Саме ці обставини підтверджуються і висновками судових земельно-технічних експертиз. Так, згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи №14/14 від 24.06.2015, виконаної експертом ОСОБА_3 , встановити місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 за державним актом серії IV-ЗК №026928 не видалося можливим через відсутність достатніх вихідних даних та неможливість її геодезичної прив`язки. Аналогічного висновку дійшов і експерт ОСОБА_9 у висновку судової земельно-технічної експертизи №436/05-20 від 11.06.2020, зазначивши про неможливість визначення місця розташування земельної ділянки позивача за її правовстановлюючими документами.
Отже, обидва експерти дійшли однакового висновку про неможливість встановлення місця розташування земельної ділянки позивача за первинними правовстановлюючими документами. Та обставина, що надалі експертами зроблено висновки про накладення земельних ділянок, сама по собі не спростовує зазначеного висновку, оскільки такі дослідження виконувалися вже виходячи із координат поворотних точок земельної ділянки, визначених технічною документацією із землеустрою 2017 року, а не на підставі просторових характеристик, що містяться у державному акті 1997 року.
Судом встановлено, що саме технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, виготовлена у 2017 році, вперше визначила координати поворотних точок земельної ділянки позивача та стала вихідною базою для проведення подальших експертних досліджень. Водночас така технічна документація складалася з метою відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і сама по собі не підтверджує, що визначені нею координати відповідають саме земельній ділянці, право власності на яку посвідчене державним актом серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997.
За відсутності первинної землевпорядної документації суд позбавлений можливості перевірити правильність відновлення меж земельної ділянки під час виготовлення технічної документації у 2017 році та встановити, чи відповідають визначені нею координати земельній ділянці, переданій позивачу у власність рішенням Баранинської сільської ради від 19.09.1995.
Саме виходячи із координат, визначених технічною документацією 2017 року, експерти Корчинський Р.Б., Бучко Р.П. та Павлич О.В. проводили свої дослідження та дійшли висновків про накладення земельної ділянки позивача на земельну ділянку відповідача. Однак такі висновки підтверджують лише факт накладення земельної ділянки у конфігурації та місці розташування, визначених технічною документацією із землеустрою 2017 року, але самі по собі не доводять, що ця земельна ділянка є тотожною земельній ділянці, право власності на яку посвідчене державним актом серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997.
При цьому експерт Павлич О.В. у своєму висновку також зазначив про неможливість точного визначення місця розташування спірної земельної ділянки за наданими матеріалами, а висновок про її накладення зробив на підставі моделювання можливого взаємного розташування земельних ділянок. Отже, наведений висновок, як і висновки експертів Корчинського Р.Б. та ОСОБА_7 , не усуває сумнівів щодо тотожності земельної ділянки, координати якої визначені технічною документацією із землеустрою 2017 року, земельній ділянці, право власності на яку посвідчене державним актом серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997.
За таких обставин суд доходить висновку, що сукупність досліджених доказів не дає можливості достовірно встановити, що земельна ділянка, координати якої визначені технічною документацією із землеустрою 2017 року та яка була предметом подальших експертних досліджень, є тією самою земельною ділянкою, право власності на яку посвідчене державним актом серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997. Відтак сам по собі встановлений експертами факт накладення земельних ділянок за координатами, визначеними у 2017 році, не може бути достатнім доказом порушення права власності позивача саме на земельну ділянку, посвідчену зазначеним державним актом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14-ц зазначила, що для висновку про порушення права власника земельної ділянки мають бути надані належні та допустимі докази, які беззаперечно вказують, яка саме земельна ділянка перебуває у власності позивача, де проходить її межа та чи порушена така межа відповідачем. При цьому такі докази можуть підтверджуватися, зокрема, висновками експерта чи спеціаліста. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19 звернула увагу, що для вирішення спорів щодо накладення земельних ділянок останні мають бути належним чином ідентифіковані, зокрема шляхом визначення координат поворотних точок їх меж та прив`язки таких точок до пунктів державної геодезичної мережі.
Верховний Суд у постанові від 28 травня 2025 року у справі №607/9006/20 також виходив із того, що недоведеність порушення права позивача є підставою для відмови у позові. Суд касаційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів порушення свого права, а подані ним докази, у тому числі висновок судової земельно-технічної експертизи, не підтверджували заявлених вимог, оскільки не встановлювали накладення земельних ділянок та не визначали координат їх межових знаків.
З огляду на наведені правові висновки Верховного Суду, для встановлення факту порушення права власності на земельну ділянку недостатньо самого по собі висновку земельно-технічної експертизи про накладення земельних ділянок. Необхідною передумовою є можливість однозначно ідентифікувати земельну ділянку позивача як об`єкт права власності та встановити, що саме вона була предметом проведеного експертного дослідження. 
У цій справі сукупність досліджених судом доказів не дає можливості однозначно встановити, що земельна ділянка, координати якої визначені технічною документацією із землеустрою 2017 року, є тією самою земельною ділянкою, яка була передана позивачу у власність рішенням Баранинської сільської ради від 19.09.1995 та право власності на яку посвідчено державним актом серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997.
Таким чином, досліджені судом докази підтверджують лише те, що під час виготовлення технічної документації у 2017 році було визначено місце розташування земельної ділянки, координати якої у подальшому стали вихідними даними для проведення судових земельно-технічних експертиз. Водночас належними та допустимими доказами не підтверджено, що відновлені у такий спосіб межі відповідають земельній ділянці, право власності на яку посвідчене державним актом серії IV-ЗК №026928 від 22.04.1997.
Оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами тотожність земельної ділянки, межі якої визначені технічною документацією 2017 року, земельній ділянці, переданій йому у власність рішенням Баранинської сільської ради від 19.09.1995 та посвідченій державним актом серії IV-ЗК №026928, суд позбавлений можливості дійти висновку про порушення саме права позивача відповідачем.
За таких обставин позивачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлений позов задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову – відмовити повністю.
Повернути ОСОБА_1 та Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області подані ними оригінали державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №026928.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_2 .

Суддя         О.В. ГОЛЯНА