справа №176/384/26
провадження №2/176/973/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Волчек Н.Ю., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» через систему "Електронний суд" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої просили стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за Кредитним договором № 942846488 від 30.04.2021 року у розмірі 50602,40 грн. Також просили покласти на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн 00 коп.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним.
30.04.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 942846488 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
28.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" уклали Договір факторингу № 28/1118-01.
05.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 05/0820-01 року.
11.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 942846488 від 30.04.221 року.
Відтак, позивач вважає, що до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 50602,40 грн.
Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2026 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
09 березня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Так відповідач вважа, що позивачем не доведено факт переходу до нього прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора, а тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів на його рахунок. Надані позивачем довідки про зарахування коштів не є належним та допустимим доказом умов та розмру заборгованості.
Крім того, звертає увагу суду, що в період з 04.03.2022 по 13.09.2024 він проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , а в період з 19.04.2022 року по 03.01.2024 року перебував в полоні на території країни агресора.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1,2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.
Таким чином, у період строку кредитування/позики , він мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на мене поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тому у мене був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Щодо стягнення відсотків понад строк кредитування 
Так, відповідно до умов договору, Кредит надається строком на 29 днів з 30.04.2021 року(строк кредитування). 
З огляду на те, що кредитор у порушення вимог закону та умов договору здійснив нарахування відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування, вважаю, що розмір відсотків не відповідає дійсним обставинам справи.
В той же час розрахунок заборгованості наданий стороною позивача не дає підстав встановити, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 14500,00 грн. Відповідно, вважає за необхідне відхилити розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, оскільки він включає неправомірно нараховані суми, внаслідок чого загальний розмір відсотків не відповідає дійсним обставинам справи.
10 березня 2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Так позиція позивача залишилася не змінною. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Так, зазанчив, що відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 14500,00 грн. на картковий рахунок відповідача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжні доручення № 856c3822-2797-4afe-8219-c79617b668ad від 09.05.2021, № а&ЬЬ91е-Ь34а-4Ш7-85аЬ- d1166ee0eb94 від 09.05.2021, № 944e448a-c791-4af5-a8db-6a83050db4d7 від 02.05.2021, № 78d0aad6-d87c-4a5f-9536-ef9d1dbf264c від 30.04.2021 з відмітками Товариства.
Звертаємо увагу суду, що жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за кожною із транзакцій, ініційованими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не встановлено, таким чином Позивач документально підтвердив виконання перерахування коштів Відповідачеві. Схожої позиції притримується Вищий господарський суд України в постанові від 02.07.2008 по справі № 10/115/07.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є небанківською фінансовою установою, та не надає фінансових платіжних послуг. А отже, не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківських платіжних доручень). Товариство в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого їх зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача.
Надані платіжні інструкції містять підпис та печатку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт передачі Товариством відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами
платіжної картки клієнта згідно з умовами Договору.
Таким чином, оскільки первиннии кредитор ініціював платіжну операцію шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (Боржника) - Позивач довів факт отримання Відповідачем коштів, а отже зобов`язання останнього за кредитним договором.
Важливо зазначити, що згідно з матеріалами справи Відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил.
Відповідач ставить під сумнів вищезгадані факти, проте в той же час ним не надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить; будь-яких належних і допустимих доказів того, що сторонні особи мали доступ до його банківського рахунку на яку зараховані кредитні кошти; виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок; доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами.
Отже, враховуючи наведене, Позивач дійсно підтвердив факт укладання кредитного № 942846488 від 30.04.2021 Договору та наявність заборгованості у Боржника.
Окремо слід звернути увагу, що за своєю сутністю кредитний договір є позикою, а відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ознаками.
Отже, Позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного Кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та перерахування на рахунок Відповідача суми в розмірі 14500,00 грн. В свою чергу, Відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги Позивача або докази неотримання кредитних коштів не надано.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язуєтьсяповернути позикодавцеві такуж сумугрошовихкоштів (сумупозики) або такужкількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту отримання Боржником кредитних коштів.
Документами, що доводять зарахування коштів згідно Кредитного договору на картковий рахунок Позичальника є (проте не виключно): виписки з особового рахунку із підтвердженням зарахування грошових коштів на картковий рахунок Позичальника; копії платіжних доручень/інструкцій із підтвердженням переказу грошових коштів на картковий рахунок Позичальника; документи з інформацією щодо належності Картки Позичальнику; ідентифікаційні дані Позичальника, зокрема дані про його фінансовий номер телефону; - повний номер Картки, на яку зараховано кошти.
Підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок може підтвердити банк-емітент.
З ідентифікаційного номеру банку (BIN) кредитної карти маска карти Боржника № НОМЕР_5 вбачається, що банком-емітентом вищевказаної картки є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК".
Банк-емітент зберігає інформацію, зокрема, але не виключно, щодо номеру рахунку, транзакцій та належності карткового рахунку Клієнту.
З даних обставин випливає, що первинні банківські документи, що підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок - маска карти Боржника за Договором перебувають в АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК".
Для повного та всебічного розгляду справи, відповідно до ст. 84 ЦПК України, Позивач, користуючись своїм правом, разом з поданням позовної заяви, заявив клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»
В ухвалі від 25.02.2026 Суд задовольнив клопотання та витребував відповідні докази, проте АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" ще не надало відповіді.
Водночас, наявні у матеріалах справи докази, що підтверджують правомірність вимог Позивача, є достатніми для всебічного та об`єктивного встановлення обставин справи, що дозволяє стверджувати про законність і обґрунтованість позиції Позивача.
Твердження Відповідача на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що Позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу є нікчемними. Враховуючи наведене, Позивач дійсно підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки він виконав умови договору факторингу, надавши відповідні документи.
Звертаємо увагу Суду на те, що Позивач набув право вимоги до Відповідача на підставі Договору факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025. Хоча перерахування коштів клієнту не є предметом доказування у даному спорі, оскільки факт переходу прав вимоги підтверджується підписанням відповідного реєстру боржників, як це прямо передбачено умовами зазначеного договору.
Таким чином ,Позивач не має обов`язку надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки така обставина не впливає на законність переходу права вимоги відповідно до положень чинного законодавства та договору факторингу.
Разом із тим, з метою забезпечення всебічного та об`єктивного розгляду справи, Позивач додав до матеріалів позову копії платіжних інструкцій, що підтверджують проведення оплати за набуття права грошової вимоги за Договорами факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 та № 11/07/25-Е від 11.07.2025.
27 квітня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява в якій відповідач посилається на те, що витребувана виписка відображає рух коштів, які не мають жоного відношення до кредитних відносин із ТОВ «ФК «Ейс». Зокрема виписка підтверджує надхлєження коштів від сторонніх організацй, що не є сторонами у данній справі:
13.05.2021 р. - зарахування 3 000,00 грн від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (ШвидкоГроші);
14.05.2021 р. - зарахування 2 000,00 грн від «Gofingo». Дані факти свідчать про те, що джерелом наповнення рахунку були мої особисті позикові зобов`язання перед третіми фінансовими установами, а не кредитні кошти від Позивача.
Аналіз транзакцій підтверджує, що всі витрати за  вказаний період мали виключно особистий побутовий та цивільно-правовий характер: придбання продуктів та товарів побутового вжитку в мережах «АТБ-Маркет», «Маркетопт», «33 квадратних метри», «EVA». Придбання лікарських засобів у аптеках («Magazyn Zdorovya»). Виконання зобов`язань перед іншими кредиторами, зокрема платіж від 30.04.2021р.на користь АТ «Ідея Банк» у сумі 2203,00 грн. Особисті розрахунки з фізичними  особами ( ОСОБА_2 ) та оплата послуг у категорії «Лотереї».
Виписка з АТ КБ «ПриватБанк» містить інформацію про приватне фінансове життя, яке охороняється законом про банківську таємницю та не стосується обставин, що входять до предмета доказування у цьому спорі.
Вказаний документ не підтверджує факт отримання кредитних коштів від ТОВ «ФК «ЕЙС», а лише відображає поточні витрати на життєдіяльність.
28 квітня 2026 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі.
29 квітня 2026 ркоу від відповідача до суду надійшли заперечення на додаткові пояснення
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Кредитний договір № 942846488 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Так, за свідченнями позивача відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.
28.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строком до 28.11.2019 року.
28.11.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020року. 
31.12.202 укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021. У зазначеній додатковій угоді Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції.
Вкотре, 31.12.2021 уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. Надалі, 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023.
31.12.2023 уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що договір № 28/1118-01 діє протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 по 31.12.202.
Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Отже, предметом Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 140 від 29.06.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" вважало, що отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 31259,40 грн.
Реєстр прав вимог № 140 від 29.06.2021 підписаний вже після укладення кредитного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 .
Позивач у позовній заяві наголосив, що відповідно до п. 5.3.3 договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс") має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.
При цьому позивач, для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження (фінансування) Первісного кредитора зі сторони ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно Договору факторингу 1 саме за відступлення права вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у Реєстрі прав вимоги № 140 від 29.06.2021 до Договору факторингу 1 (до якого також входило відступлення права вимоги щодо заборгованості Відповідача по Кредитному договору) до позовної заяви додав Акт звірки взаємних розрахунків та Протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги (Додаток 13)
05.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024 року.
Предметом є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 50602,40 грн. 
11.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» уклали Договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» відступлено право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 942846488 від 30.04.2021.
Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 11/07/25-Е від 14.07.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 50602,40 грн. що зокрема підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
У ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі "Інтернет" або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається із договору № 942846488 від 30.04.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 , відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Як встановлено з матеріалів справи, даний кредитний договір було укладено на сайті позикодавця і ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором MNV88E9N, відправленим 30.04.2021 о 13:30:32 год. на номер мобільного телефону, який вказаний ним у заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_2 . При цьому, без отримання повідомлення із відповідним ідентифікатором і без здійснення входу на сайт ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" такий договір не був би укладений.
Зазначене відповідає висновкам, які викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі N 132/1006/19, провадження N 61-1602св20, від 28.10.2021 у справі N 234/7160/20, провадження N 61-2903св21, від 01.11.2021 у справі N 234/8084/20, провадження N 61-2303св21, від 14.06.2022 у справі N 757/40395/20, провадження N 61-16059св21, від 08.08.2022 у справі N 234/7298/20, провадження N 61-2902св21.
Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання відповідачу грошових коштів у розмірі 14500,00 гривень підтверджується копіями платіжних доручень № 856c3822-2797-4afe-8219-c79617b668ad від 09.05.2021, № а&ЬЬ91е-Ь34а-4Ш7-85аЬ- d1166ee0eb94 від 09.05.2021, № 944e448a-c791-4af5-a8db-6a83050db4d7 від 02.05.2021, № 78d0aad6-d87c-4a5f-9536-ef9d1dbf264c від 30.04.2021
Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.
Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 914/868/17 та від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16.
Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі N 752/8842/14-ц.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі N 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
У ході розгляду даної справи судом встановлено, що договір № 942846488 від 30.04.2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 був укладений 30.04.2021 року. При цьому, договір факторингу N 28/1118-01 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", на який посилається позивач як на одну з підстав переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 , був укладений 28.11.2018 року, а право вимоги до ОСОБА_1 вказано у реєстрі № 140 від 29.06.2021 року. Тобто, на момент укладення договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018 року, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником.
За даних обставин суд приходить до висновку про те, що передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018року, було неможливо. У зв`язку з цим право вимоги до боржника ОСОБА_1 ТОВ "Таліон Плюс" за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 не набуло, а тому, відповідно, не могло передати його в подальшому за договором факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс", яке, у свою чергу, не могло передати його за договором факторингу N 26/12/Е від 26.12.2024 позивачу ТОВ "ФК «Ейс».
Тобто, майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути чітко визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року не було і сторони цього договору не могли передбачити, що 30.04.2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 буде укладено кредитний договір № 942846488.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ТОВ "ФК «Ейс» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 942846488, оскільки кредитний договір був укладений 30.04.2021 року, а договір факторингу, за умовами якого одному з попередніх факторів - ТОВ "Таліон Плюс" передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28.11.2018 року, тобто задовго до укладення самого кредитного договору.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що ТОВ "ФК «Ейс» не набуло прав первісного кредитора, а отже, не має права пред`являти свої вимоги за кредитним договором № 942846488, укладеним 30.04.2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі N 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі N 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі N 910/12787/17.
При цьому, доводи позивача щодо презумпції правомірності правочину судом не враховуються, оскільки передача за правочином невизначених вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "ФК «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд не стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. 10, 76-81, 141,263-265, 273-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів.
Рішення набирає законної після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Ейс», ЄДРПОУ 42986956, рахунок: НОМЕР_3 , в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», ЄДРПОУ АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 21133352, МФО: 322001, адреса: 02090, місто Київ, вул. Юрія Поправки, будинок 6, кабінет 13;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області        Н.Ю. ВОЛЧЕК