Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
11 вересня 2026 року № 520/395/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б, м. Запоріжжя, Запорізька обл., Запорізький р-н, 69005, код ЄДРПОУ 20490012), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, код ЄДРПОУ14035769) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29 жовтня 2024 року №204250009161, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю страхового стажу;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06 грудня 2024 року №204250009161, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 від 14 липня 1982 року з 28.07.1983 року по 16.11.1983 року, згідно трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 від 03.06.1989 року з 03.06.1989 року по 31.12.1997 року та з 01.12.1998 року по 31.12.1998 року, виданих на ім`я ОСОБА_1 , та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України ,, Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування,, з 30 серпня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що не погоджується із рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29 жовтня 2024 року №204250009161 та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06 грудня 2024 року №204250009161, оскільки такі винесені без додержання чинного законодавства України. Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.
Від представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що на момент звернення 02.12.2024 страховий стаж позивача становив 29 років 02 місяці 21 день, в той час, як необхідний страховий стаж 31 рік.
Так, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача: 
- період роботи з 28.07.1983 по 16.11.1983, оскільки відсутня посада відповідальної особи при звільненні з роботи; 
- період роботи в колгоспі ім. "Леніна" з 03.06.1989 по 29.04.2000, оскільки в архівних довідках №№01-19/159- 01-19/161 від 25.11.2024 по батькові зазначено скорочено " ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ", що не відповідає даним паспорта " ОСОБА_1 "; 
- період роботи з 07.12.2007 по 06.09.2011, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року. 
З огляду на вищезазначене, як зазначає відповідач у пенсійного органу відсутні підстави для призначення пенсії, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж.
Від представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог.
Так, представником відповідача зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано: 
- періоди роботи з 28.07.1983 по 16.11.1983 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14.07.1982, оскільки відсутня посада відповідальної особи при звільненні з роботи; 
- період роботи з 03.06.1989 по 29.04.2000 в колгоспі "Україна" згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 03.06.1989, оскільки необхідно надати довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві та про реорганізацію підприємства. Період роботи частково взятий до розрахунку за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
-період роботи на території російської федерації згідно трудової книжки серія НОМЕР_4 від 07.12.2007, оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991.
Від представника позивача надійшли відповіді на відзив, в яких заперечували проти доводів відповідачів та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно приписів ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 23 жовтня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування,, № 1058-IV від 09.07.2003 року. 
За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. 
29 жовтня 2024 року Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області прийнято рішення №204250009161 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік, а саме до загального страхового стажу не враховано: 
- період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 від 14 липня 1982 року з 28.07.1983 року по 16.11.1983 року, оскільки відсутня посада відповідальної особи при звільненні з роботи;
- період роботи згідно трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 від 03.06.1989 року з 03.06.1989 року по 29.04.2000 року, оскільки необхідно надати довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві та про реорганізацію підприємства. Період роботи частково взятий до розрахунку за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; 
-період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_4 від 07 грудня 2007 року на території Російської Федерації з 07.12.2007 року по 06.09.2011 року, в зв`язку з припиненням 19 червня 2023 року дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Як зазначає позивач, ним отримані в Комунальному підприємстві Петропавлівської сільської ради ,,Трудовий архів,, архівні довідки: № 01-19/159 від 25.11.2024 року про кількість відпрацьованих вихододнів за 1989- 2000 роки; № 01-19/160 від 25.11.2024 року про нараховану заробітну плату за 1989- 1994 роки; № 01-19/161 від 25.11.2024 року про нараховану заробітну плату за 1995- 2000 роки. 
Архівним відділом Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області позивачу надана історична довідка № 01-33/243 від 12.11.2024 року про реорганізацію колгоспу. 
02.12.2024 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ,, № 1058-IV від 09.07.2003 року. 
Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Тернопільській області за принципом екстериторіальності 06.12.2024 прийнято рішення №204250009161 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 року, а саме до загального страхового стажу не враховано: 
- період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 від 14 липня 1982 року з 28.07.1983 року по 16.11.1983 року, оскільки відсутня посада відповідальної особи при звільненні з роботи;
- період роботи в колгоспі імені Леніна з 03.06.1989 року по 29.04.2000 року, оскільки а архівних довідках №№01-19/159, 01-19/161 від 25.11.2024 року по батькові зазначено скорочено ,, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,, що не відповідає даним паспорта ,, ОСОБА_1 ,,; 
- період роботи з 07.12.2007 по 06.09.2011, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи / служби/ на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частин 1-4 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону України № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 № 22-1, (далі - Порядок № 22-1) зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (пункт 1.8 Порядку № 22-1).
За змістом пункту 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу);
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01.07.2000 орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам... у разі якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 (додаток 5);
4) відомості про місце проживання особи.
Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Отже, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. До заяви про призначення пенсії додаються документи відповідно до встановленого Переліку. За результатами розгляду заяви про призначення пенсії та поданих документів органом, що призначає пенсію, визначеним за принципом екстериторіальності, приймається відповідне рішення (про призначення або відмову у призначенні пенсії). При цьому рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії приймається органом, що призначає пенсію, на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.
Як встановлено судом, позивач 23.08.2024 звернувся із заявою до територіального органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області від 29.10.2024 №204250009161 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік, а саме до загального страхового стажу не зараховано: 
- період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 від 14.07.1982 з 28.07.1983 року по 16.11.1983, оскільки відсутня посада відповідальної особи при звільненні з роботи;
- період роботи згідно трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 від 03.06.1989 року з 03.06.1989 року по 29.04.2000 року, оскільки необхідно надати довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві та про реорганізацію підприємства. Період роботи частково взятий до розрахунку за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; 
- період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_4 від 07 грудня 2007 року на території Російської Федерації з 07.12.2007 року по 06.09.2011 року, в зв`язку з припиненням 19 червня 2023 року дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
В спірний період роботи позивача чинними були Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в подальшому Інструкція - № 162), та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (в подальшому Інструкція - № 58).
Відповідно до п. 2.2 Інструкції № 162, до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п. 2.3 Інструкції № 162.
Згідно із підпунктами 2.10, 2.11. пункту 2 Інструкції № 162, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Порядок внесення записів про трудову діяльність особи у відомостях про роботу передбачений пунктами 2.13- 2.14. Інструкції № 162.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 162, при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.93 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 17.08.93 року за № 110, передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.73 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За змістом пункту 2.2 Інструкції № 58, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Згідно із п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
В силу приписів чинного законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.
Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені відповідачем недоліки оформлення трудової книжки (виправлення в даті наказу про звільнення) не може вважатися достатньою підставою неврахування її відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
Суд зазначає, що позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем записів трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Отже, з огляду на викладене суд вважає, що не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 28.07.1983 по 16.11.1983, у зв`язку із відсутністю зазначення посади відповідальної особи при звільнені з роботи не є обґрунтованим, оскільки як зазначалось раніше особа не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем записів трудової книжки.
З огляду на що, період роботи з 28.07.1983 по 16.11.1983 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи згідно трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 від 03.06.1989 з 03.06.1989 по 29.04.2000, у зв`язку з необхідністю надання довідки про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві та про реорганізацію підприємства, суд зазначає таке.
Так, порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - Постанова № 310).
Згідно п.п. 1, 2 Постанова № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Відповідно до п.п. 5, 6 Постанови № 310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.
Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Водночас підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем отримані архівні довідки № 01-19/159 від 25.11.2024 про кількість відпрацьованих вихододнів за 1989- 2000 роки; № 01-19/160 від 25.11.2024 про нараховану заробітну плату за 1989- 1994 роки; № 01-19/161 від 25.11.2024 про нараховану заробітну плату за 1995- 2000 роки. 
Також архівним відділом Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області позивачу надана історична довідка № 01-33/243 від 12.11.2024 про реорганізацію колгоспу. 
Отже, суд зазначає, що період роботи з 03.06.1989 по 29.04.2000 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. 
Як встановлено судом, 02.12.2024 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви були долучені, окрім раніше наданих, отримані архівні довідки.
Проте, рішенням Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Тернопільській області від 06.12.2024 №204250009161 також відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 року, а саме до загального страхового стажу не враховано: 
- період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_2 від 14 липня 1982 року з 28.07.1983 року по 16.11.1983 року, оскільки відсутня посада відповідальної особи при звільненні з роботи;
- період роботи в колгоспі імені Леніна з 03.06.1989 року по 29.04.2000 року, оскільки а архівних довідках №№01-19/159, 01-19/161 від 25.11.2024 року по батькові зазначено скорочено " ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ", що не відповідає даним паспорта " ОСОБА_1 "; 
- період роботи з 07.12.2007 по 06.09.2011, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи / служби/ на території РРФСР по 31 грудня 1991 року.
Щодо не зарахувння стажу роботи позивача з 28.07.1983 по 16.11.1983, суд зазначає, що правову оцінку цим обставинам надано судом вище, а тому немає необхідності зазначати позицію суду з цього приводу двічі.
Щодо періоду роботи в колгоспі імені Леніна з 03.06.1989 по 29.04.2000, оскільки в архівних довідках №№01-19/159, 01-19/161 від 25.11.2024 по батькові зазначено скорочено " ОСОБА_1 ", що не відповідає даним паспорта " ОСОБА_1 ", суд зазначає наступне.
Як вже раніше судом зазначалось трудова книжка є основним документом засвідчення трудового стажу.
В матеріалах справи наявна трудова книжка колгоспника НОМЕР_3 , з якої вбачається, що позивач у період з 03.06.1089 по 01.05.2000 був прийнятий в колгосп "Україна" Куп`янського району Харківської області / записи 1,2/. Стаж роботи 10 років 10 місяців 25 днів. 
Згідно записів № 1 - 10 сторінки 18,19 трудової книжки "Трудова участь в громадському господарстві" при нормі 280 днів трудової участі, виконував зазначену норму за 1989 рік, 1990 рік, за 1992 - 1998 роки. 
Відомості про виконання норми трудової участі за 1991 рік та за 1999 рік в трудову книжку не внесені. 
Відповідно до архівної довідки № 01-19/159 від 25.11.2024 ОСОБА_1 , за період з 03.06.1989 року по грудень 1999 року, виконано встановлений мінімум трудової участі 280 вихододнів, зазначений в трудовій книжці, за кожний рік.
Судом з матеріалів справи встановлено, що пенсійним органом не зараховано періоди роботи позивача в колгоспі оскільки а архівних довідках №№01-19/159, 01-19/161 від 25.11.2024 по батькові зазначено скорочено " ОСОБА_1 ".
Однак, як вже зазначалося вище, неточності при заповненні певних документів, а саме не зазначення повністю по батькові позивача в архівній довідці, не може впливати на достовірність зазначених даних, не може спростовувати факт перебування позивача із колгоспом у трудових відносинах та, як наслідок, не може бути законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи у його страховий стаж.
Суд відмічає, що з поданої позивачем довідки чітко вбачаються періоди роботи позивача та довідка містить відомості про кількість відпрацьованих позивачем годин.
Відповідачем не наведено та матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідна архівна довідка стосується іншої особи, аніж позивача.
Додатково суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення документації з вини адміністрації підприємства.
Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.
Щодо не зарахування періоду роботи з 07.12.2007 по 06.09.2011, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи / служби/ на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, суд зазначає, що позивач рішення пенсійних органів в цій частині не оскаржує, про що ним прямо зазначено у позовній заяві, а тому суд не надає правову оцінку вказаному періоду.
З приводу визначення пенсійного органу, на який покладається обов`язок здійснення зарахування періодів робот, призначення і виплати пенсії, слід зазначити наступне.
Відповідно до пунктів 4.1-4.3 розділу ІV постанови правління ПФ України Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 від 25.11.2005 року № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
При прийманні документів працівник сервісного центру реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Згідно пункту 4.10 постанови правління ПФУ № 22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Зміст постанови правління ПФУ №22-1 свідчить, що електронну пенсійну справу формує той структурний підрозділ органу, якому за принципом екстериторіальності передається до розгляду заява про призначення пенсії. Та вже після її призначення така електронна пенсійна справа передається до пенсійного органу за місцем фактичного проживання особи-пенсіонера для здійснення її виплати.
Заяву про призначення пенсії подану позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за місцем проживання позивача, проте за принципом екстериторіальності першим заяву від 23.10.2024 розглядало ГУ ПФУ в Запорізькій області, за результатами розгляду якої в призначенні позивачу пенсії відмовлено.
Також повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду і заяву від 02.12.2024 розглядало ГУ ПФУ в Тернопільській області, за результатами розгляду якої в призначенні позивачу пенсії відмовлено.
Оскільки електронну пенсійну справу позивача сформовано Головним управлінням ПФУ в Запорізькій області, пенсію позивачу не призначено, відповідно, не передано електронну пенсійну справу до ПФУ за місцем фактичного проживання позивача (до Головного управління ПФУ в Харківській області) для її виплати, доказів перебування позивача на обліку в указаному територіальному органі ПФУ матеріали справи не містять.
Таким чином не підлягають задоволенню вимоги заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи, що у цій справі суд, зокрема, прийшов до висновку про незаконність, та як наслідок, скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області, який першим розглянув заяву позивача про призначення пенсії, суд дійшов висновку, що саме цей орган пенсійного фонду слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.07.1983 по 16.11.1983 та з 03.06.1989 по 29.04.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23.10.2024, з урахуванням висновків суду.
Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 139 КАС України встановлено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19.
Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Крім того, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 200/14113/18-а, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19, від 21.05.2020 р. у справі № 240/3888/19, від 11.02.2021 р. у справі № 520/9115/19, № 640/19536/18 від 03.02.2022 р.
Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Верховний Суд в постанові від 03 березня 2021 року у справі №640/18964/17 зазначив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Судом встановлено, що між адвокатом Мякотою Тетяною Миколаївною та ОСОБА_1 укладено договір №85/24 від 20.12.2024 про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до пунктів, якого за надані послуги Замовник виплачує Виконавцеві плату в розмірі вартості фактично наданих послуг відповідно до розрахунку вартості послуг, який є невід`ємною частиною договору.
Замовник здійснює оплату згідно з цим договором в готівковому порядку в момент підписання актів-приймання передачі наданих послуг.
Як вбачається з акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 06.01.2025 "ЗАМОВНИК" ОСОБА_1 , та "ВИКОНАВЕЦЬ" адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, склали акт № 1 до договору №85/24 від 20 грудня 2024 року, яким підтверджується виконання робіт на протязі терміну дії договору з 20 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року:
Надані консультації щодо способів захисту порушеного права в зв`язку з відмовою в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" узв`язку з відсутністю страховго стажу. Вартість послуги 1 000,00 (одна тисяча) гривень.
Підготовлена позовна заява в Харківський окружний адміністративний суд до ГУ Пенсійного фонду України в Харківській області, ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області, ГУ Пенсійного фонду України в Тернопільскй області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії. Вартість послуги - 7 000, 00 (сім тисяч) гривень.
Всього вартість наданих послуг з 20 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року відповідно до п. 4.1 Договору становить 8 000,00 (вісім тисяч) гривень. Правничі послуги надані в повному обсязі, сторони претензій по наданим послугам один до одного не мають.
Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордера №2/2025 від 06.01.2025, позивачем сплачено адвокату Мякоті Тетяні Миколаївні 8000 грн за договором №85/24 від 20.12.2024 та акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 06.01.2025.
Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи принцип обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, суд приходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області в розмірі 1500,00 грн та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області в розмірі 1500,00 грн.
Таким чином, заява про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б, м. Запоріжжя, Запорізька обл., Запорізький р-н, 69005, код ЄДРПОУ 20490012), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, код ЄДРПОУ14035769) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06 грудня 2024 року №204250009161, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю страхового стажу, в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 28.07.1983 по 16.11.1983 та з 03.06.1989 по 29.04.2000.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29 жовтня 2024 року №204250009161, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28.07.1983 по 16.11.1983 та з 03.06.1989 по 29.04.2000 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23.10.2024, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 50 коп та витрати на оплату професійної правової допомоги у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (код ЄДРПОУ14035769) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 50 коп та витрати на оплату професійної правової допомоги у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мороко А.С.