ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"13" серпня 2026 р. Cправа № 902/558/26  
Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Андрущенко Г.В.,
представники сторін не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "КАСКАД-БЕТОН" (вул. Айвазовського, буд. 10, м. Вінниця, 21022)
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон ТД" (вул. Київська, буд. 175, м. Вінниця, 21022)
про стягнення 47370,04 грн
В С Т А Н О В И В : 
До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "КАСКАД-БЕТОН" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон ТД" про стягнення 47370,04 грн заборгованості, з яких 37800,00 грн основного боргу, 7536,57 грн інфляційних втрат та 2033,47 грн 3% річних за неналежне виконання зобов`язань з поставки бетону.
Ухвалою суду від 27.04.2026 відкрито провадження у справі №902/558/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).
15.05.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 12.05.2026).
21.05.2026 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (б/н від 21.05.2026).
28.05.2026 до суду від представника відповідача надійшли заперечення (б/н від 25.05.2026).
03.06.2026 від представника позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення (б/н від 03.06.2026).
Ухвалою суду від 24.06.2026 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 28.07.2026.
В судовому засіданні 28.07.2026 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.08.2026.
Ухвалою суду від 28.07.2026 повідомлено відповідача про закриття підготовчого провадження т призначення справи до судового розгляду по суті на 13.08.2026.
04.08.2026 до суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 03.08.2026), в якому останній просить суд задоволити позов та проводити судове засідання за його відсутності.
В судовому засіданні 13.08.2026 представники позивача та відповідача правом участі в судовому засіданні не скористалися.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про проведення судового засідання за його відсутності.
Щодо повідомлення відповідача про судове засідання суд зазначає наступне.
Ухвалу суду від 28.07.2026 направлено відповідачу в зареєстрований електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".
Згідно довідки про доставку електронних листів, що оформлена відповідальним працівником Господарського суду Вінницької області ухвалу суду від 28.07.2026 надіслано Товариству з обмеженою відповідальністю "Оріон ТД" та доставлено до електронного кабінету.
Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В силу п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставляння копії судового рішення до електронного кабінету особи.
За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, однак останній не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.
Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності належно повідомлених представників сторін.
Стислий виклад процесуальних позицій сторін.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 05.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Оріон ТД" бетон В12,5 П-4 у кількості 18 м.куб. (товар) на загальну суму з ПДВ 37800,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №1092 від 05.07.2024.
Факт поставки товару відображено в обопільно підписаному сторонами Акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 29.11.2024.
По факту передачі продукції позивачем сформовано податкову накладну від 05.07.2024 №22 та зареєструвано її в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог чинного законодавства України.
Як зазначає позивач відповідач товар на суму 37800,00 грн отримав, проте оплату не здійснив.
З урахуванням чого, Товариство з обмеженою відповідальністю "КАСКАД-БЕТОН" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон ТД" 37800,00 грн основного боргу, 7536,57 грн інфляційних втрат та 2033,47 грн відсотків річних за неналежне виконання зобов`язань з поставки бетону.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову.
Відповідач зазначає, що 12.07.2024 здійснено оплату за товар на суму 50000,00 грн, про що підтверджується банківською платіжною інструкцією №68 від 12.07.2024.
З урахуванням погашення боргу та відсутності простроченого зобов`язання, нарахування 3% річних та інфляційних втрат за твердженнями відповідача є безпідставним.
У відповіді на відзив позивач підтримує заявлені позовні вимоги зазначаючи про те, окрім поставки товару згідно видаткової накладної №1092 від 05.07.2024, між сторонами існували відносини за договором поставки №13 від 05.02.2024 та договором поставки №121019 від 12.10.2019.
29.11.2024 між сторонами підписано Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 29.11.2024 за всіма правовідносинами: за договором поставки №121019 від 12.10.2019, за договором поставки № 13 від 05.02.2024 та за видатковою накладною №1092 від 05.07.2024 на суму 37800,00 грн (в акті з посиланням на договір поставки №96 від 05.07.2024, який відсутній).
Позивач зазначає, кошти у сумі 50000,00 грн, які сплачено 12.07.2024 згідно платіжної інструкції №68 від 12.07.2024, є оплатою за договором №13 від 05.02.2024.
З урахуванням чого, посилання відповідача на відсутність боргу є безпідставним. 
У поданих до суду запереченнях відповідач не погоджується доводами позивача та зазначає, що проведення оплати у сумі 50000,00 грн було здійснено в рахунок майбутніх поставок товарів.
Відповідач вказує на те, що акт звірки взаємних розрахунків не є первинним документом, підпис відповідача на ньому є сумнівний, при цьому, зазначений акт відсутній. 
У додаткових письмових поясненнях позивач підтримує позов та просить суд його задоволити.
З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Стаття 180 частини 2, 3 Господарського кодексу встановлює, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Відповідно до ст. 181 ч. 1 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)
Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Суд вважає доведеними обставини виникнення між господарсько-майнових зобов`язань, з урахуванням наступних положень законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.
Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).
Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19, від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14, від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88:
- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);
- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);
- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);
- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).
В підтвердження виконання зобов`язань позивачем до матеріалів справи додано видаткову накладну №1092 від 05.07.2024, обопільно підписаний сторонами Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 29.11.2024.
Суд виходить з того, що наданий позивачем Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 29.11.2024 містить відомості про обсяг господарських операцій, їх вартість, підписаний представниками сторін, скріплений відтиском печатки сторін.
Питання строків розрахунку врегульовано нормами ч. 2 ст. 530 ЦК України.
Тобто, сторонами досягнуто усіх істотних умов, з якими закон пов`язує виникнення договірних зобов`язань.
Як визначає ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідачем не спростовано факту отримання товару та підписання уповноваженою особою акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 29.11.2024.
Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України).
У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.
Перелік дій, котрі можуть підтверджувати схвалення обставин виникнення зобов`язання юридичною особою має невичерпний характер, тому оцінюється судом у кожній справі залежно від наданих сторонами доказів.
Таож судом встановлено, що позивачем було сформовано податкову накладну, якою оформлено в податковому обліку господарську операцію за видатковою накладною №1092 від 05.07.2024 на суму 37800,00 грн, яка містить відмітку зареєстрована у базі ЄРПН.
Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Факт оформлення позивачем податкової накладної, чинність якої не спростовано відповідачем також у сукупності з іншими доказами оцінюється судом як підтвердження існування господарських зобов`язань (Постанова КГС ВС у справі №906/355/19 від 01.06.2020 року).
Відповідно до частини 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є нормативно та документально доведені, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 37800,00 грн.
Крім основного боргу, Товариством з обмеженою відповідальністю "КАСКАД-БЕТОН" заявлено до стягнення 7536,57 грн інфляційних втрат та 2033,47 грн 3% річних, нарахованих внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" у зазначених позивачем періодах, судом помилок не виявлено.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача 7536,57 грн інфляційних втрат та 2033,47 грн 3% річних є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
За вказаних обставин, позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки позовну заяву у даній справі було подано до суду через систему "Електронний суд", тому судові витрати зі сплати судового збору, з урахуванням пониженої ставки судового збору, на підставі ст. 129 ГПК України, підлягають віднесенню на відповідача в сумі 2662,40 грн.
Надмірно сплачений судовий збір в сумі 665,60 грн може бути повернений позивачу на підставі окремої заяви.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-92, 129, 238-240 ГПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон ТД" (вул. Київська, буд. 175, м. Вінниця, 21022, код ЄДРПОУ - 40084945) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАСКАД-БЕТОН" (вул. Айвазовського, буд. 10, м. Вінниця, 21022, код ЄДРПОУ - 39405951) 37800,00 грн - основного боргу за зобов`язаннями з поставки бетону, 7536,57 грн - інфляційних втрат та 2033,47 грн - 3% річних та 2662,40 грн судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Примірник повного судового рішення направити сторонам в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд».
Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).
Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.
Повне рішення складено 24 серпня 2026 р.

Суддя Маслій І.В.  

віддрук. прим.:
1 - до справи