ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/5670/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Мачульського В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Полетило Павло Сергійович звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправною відмову викладеної у листі №6938/2 від 10.04.2026, на рапорт від 31.03.2026 щодо звільнення із військової служби під час воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання звільнити із військової служби під час воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач призваний на військову службу за мобілізацією. Його батько є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду. Інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані здійснювати догляд за батьком позивача немає. Це зумовило звернення 31.03.2026 позивача з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте, відповідач листом від 10.04.2026 протиправно відмовив у звільненні з посиланням на не долучення позивачем до рапорту акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд, затверджений керівником ТЦК та СП, та документів, що підтверджують відсутність в особи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. 
Позивач вважає, що до рапорту ним додано весь пакет документів, що підтверджував підстави звільнення. В рапорті ним було зазначено, що у батька позивача наявні члени сім`ї першого ступеня, а саме позивач та його рідній брат ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем, щодо членів сім`ї другого ступеня споріднення, із числа таких родичів у батька позивача нікого немає. З наведених підстав представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У відзиві на позовну заяву від 04.06.2026 відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування даної позиції посилається на те, що до рапорту позивачем не було долучено ні акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ні документів, що підтверджують відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків), що в свою чергу виключає законність прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби. Зазначає, що поданий рапорт не відповідає формі додатку №22 до Інструкції №170, у зв`язку з чим командир військової частини не був зобов`язаний звертатися до ТЦК та СП для проведення перевірки сімейного стану. Таким чином рапорт позивачем подано не по команді в порядку підпорядкованості, а отже, позивачем порушено встановлений порядок подання рапорту про звільнення. Звернення до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом було ініційоване позивачем вже в період самовільного залишення військової частини, а тому не може бути підставою для висновку про протиправність дій відповідача.
У відповіді на відзив від 08.06.2026 представник відповідача зазначає, що доводи відповідача про те, що рапорт не відповідає формі додатку №22 Інструкції №170 є формальними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Доводи відповідача щодо неможливості звільнення позивача з військової служби у зв`язку з призупиненням йому військової служби є необґрунтованими, оскільки такі обмеження не передбачені чинним законодавством. Просив задовольнити позовні вимоги.
Інших заяв чи клопотань по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.
Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи позивача викладених у заяві по суті справи, суд встановив такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що з 02.08.2025 ОСОБА_1 призваний на військову службу до лав Збройних Сил України на підставі указу Президента «Про загальну мобілізацію» від 22.02.2022 №65/2022, та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.08.2025 №219 з 02 серпня 2025 року зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначений на посаду курсанта.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №271 від 21.09.2025 солдата ОСОБА_1 курсанта навчального взводу артилерійської розвідки вважати таким, що 21.09.2025 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .
31.03.2026 позивачем поштовим зв`язком надіслано на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю ІІ групи. 
В рапорті було зазначено, що у батька позивача наявні члени сім`ї першого ступеня, а саме позивач та його рідній брат - ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем та інших членів сім`ї другого ступеня споріднення не має.
До рапорту позивач додав наступні документи: витяги з реєстру територіальної громади відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу; копію витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №197/25/1982/В від 15.10.2025 відносно ОСОБА_3 ; заява ОСОБА_3 від 31.03.2026; копію паспорта та ідентифікаційного номера; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 .
Листом від 10.04.2026 №6938 відповідач повідомив позивача про відмову у задоволенні рапорту щодо звільнення його з військової служби, у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Вважаючи відмову відповідача протиправною, представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав позивача.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами статті 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно із частинами 1 та 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно із пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та триває до цього часу.
Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 оголошено загальну мобілізацію на території України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі Закон №3543-XII).
Статтею 1 цього Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
За приписами підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)
Абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. 
Відповідно до п. 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно із п.12.11. Інструкції №170 перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
Додатком 19 до Інструкції №170, визначено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:
документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «;Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.
Зі змісту вказаної норми слідує, що конкретного документу, який підтверджує відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості не визначено, однак визначено, що до рапорту обов`язково має бути поданий акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Вказаного акту позивачем до рапорту від 31.03.2026 долучено не було.
Суд також зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з проханням провести відповідне обстеження сімейного стану військовослужбовця, або звернення до командира військової частини з проханням ініціювати проведення такого обстеження відповідним ТЦК та СП.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України регламентовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення №1153/2008).
Розділ XII вказаного Положення регулює питання звільнення з Військової служби.
За правилами пункту 233 Розділу XII Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Статут внутрішньої служби Збройних Сил України був затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.
Як передбачено у статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
При цьому суд наголошує на тому, що звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за спеціальною законодавчо встановленою процедурою, що розподіляється на такі етапи: подання військовослужбовцем рапорта про звільнення з наданням підтверджуючих для цього підстав документів безпосередньому начальнику; розгляд рапорта про звільнення; прийняття наказу щодо звільнення зі служби.
У відповідності до матеріалів справи рапорт ОСОБА_1 від 31.03.2026 був направлений поштовим зв`язком безпосередньо на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , а не до командуванню навчального дивізіону артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , куди позивач був зарахований на посаду курсанта всупереч наведеним приписам Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення №1153/2008.
З урахуванням наведеного суд вважає, що у командира Військової частини НОМЕР_1 були належні підстави для відмови у задоволенні такого рапорта, оскільки вимога про подання військовослужбовцем рапорту безпосередньому начальнику чітко передбачена як Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, так і Положенням №1153/2008.
Крім того, відсутність позивача на службі без поважних причин, а саме самовільне залишення військової частини на думку суду також є обставиною, що перешкоджало військовій частині вирішити питання про звільнення позивача з військової служби з урахуванням Положення №1153/2008 та Інструкції №170.
На підставі наведеного суд приходить до переконання, що недотримання позивачем законодавчо встановленого порядку звернення із рапортом про звільнення його з військової служби унеможливило його задоволення по суті прохання командуванням Військової частини НОМЕР_1 , а відтак підстав для задоволення позову немає.
Таким чином, суд вважає, що за встановлених обставин порушення позивачем встановленого порядку вирішення питання про можливість звільнення військовослужбовця з військової служби надавати правову оцінку наявності у ОСОБА_1 передбачених законом підстав та доказів для звільнення з військової служби немає, оскільки це не впливає на можливість задоволення його позовних вимог по суті спірного питання.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач виконав процесуальний обов`язок доказування своєї позиції та довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального закону.
За таких обставин, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення у повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, на підставі Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський