ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 серпня 2026 року | м. Ужгород | № 260/2019/26

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить: 
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області № 072050018823 від 06 лютого 2026 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_3 ;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 24.11.1978 по 19.12.1980 рік згідно військового квитка НОМЕР_1 від 10.06.1987 року; період роботи в колгоспі ім. Леніна роботи: з 23.02.1977 по 10.08.1984 року; з 20.11.1986 року по 12.07.1993 рік; період роботи в Підсобному хазяйстві з 12.07.1993 року по 20.05.1998 року, відповідно до записів трудової книжки серія НОМЕР_2 від 01.02.1981 року;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області призначити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності з 27.12.2025 року.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що в січні 2026 року він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак у задоволенні такої було відмовлено з мотивів відсутності достатнього страхового стажу. Зокрема, відповідачем не було враховано періоди роботи згідно із записами у трудовій книжці, оскільки такі не придатні для сприйняття їх змісту, та періоди роботи в колгоспі, оскільки відсутні дані про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудових днів. Таке рішення відповідача вважає протиправним, оскільки нечитабельним є виключно один запис, який за хронологією внесення записів мав би бути під номером 5, але розміщені на аркуші 8 трудової книжки. Інші ж записи є читабельними, вчинені в хронологічному порядку та містять посилання на накази, на підставі яких вчинені, скріплені печаткою та підписом відповідальної особи. Більше того, відомості про кількість відпрацьованих людиноднів зазначені безпосередньо в наданій відповідачу трудові книжці. Окрім того позивачу, безпідставно без будь-якої аргументації не зараховано до страхового стажу період проходження військової служби та страховий стаж згідно з вкладишем до трудової книжки. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.04.2026 до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
14 квітня 2026 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди згідно з трудовою книжкою від 01.02.1981 серії НОМЕР_2 , оскільки записи не придатні (розмиті) для сприйняття їх змісту. При цьому позивача повідомлено, що для зарахування в страховий стаж періодів роботи в колгоспі необхідно надати довідку про трудову участь в господарстві (встановлений та відпрацьований мінімум), що передбачено постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року, та довідку про реорганізацію колгоспу. Окрім того, до заяви про призначення пенсії не було надано військовий квиток та вкладиш до трудової книжки НОМЕР_3 , які долучені ним до матеріалів судової справи, тому вважає, що позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 24.11.1978 по 19.12.1980 рік згідно військового квитка НОМЕР_1 від 10.06.1987 року є передчасними.
21 травня 2026 року представник позивача подала через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується, оскільки розмитим та нечитабельним є виключно запис №5. Всі інші записи, в тому числі сторінки 18-21 трудової книжки, які містять записи про участь в громадському господарстві, встановлення в колгоспі мінімуму трудової участі та виконання такого мінімуму ОСОБА_4 , є читабельними. 
10 серпня 2026 року 3-я особа подала письмові пояснення щодо позову, в яких вважає правомірним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії із зазначених у ньому мотивів. 

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 26 грудня 2025 року ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №109/26/57/В від 20.01.2026.
30 січня 2026 року ОСОБА_5 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
До такої заяви долучив наступні документи: витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №109/26/57/В від 20.01.2026 та трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 від 01.02.1981 р. 
Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області), яке рішенням №072050018823 від 06.02.2026 відмовило ОСОБА_6 у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, як вбачається з такого рішення, страховий стаж ОСОБА_7 на дату звернення становив 2 роки 2 місяці при необхідному 15 років. При цьому до такого не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 01.02.1981 серії НОМЕР_2 , оскільки записи не придатні для сприйняття їх змісту.
Додатково повідомлено, що для зарахування в страховий стаж періодів роботи в колгоспі необхідно надати довідку про трудову участь в господарстві (встановлений та відпрацьований мінімум), що передбачено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, та довідку про реорганізацію колгоспу. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням органу Пенсійного фонду України, вважаючи його таким, що порушує передбачене законодавством право на пенсію, ОСОБА_5 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.
Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058).
Спірні правовідносини в даній адміністративній справі виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію по інвалідності у зв`язку недостатністю страхового стажу.
Відповідно до ст. 30 Закону №1058, пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).
Частиною 1 ст. 32 Закону №1058 передбачено, що особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону. 
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років (ч. 3 ст. 26 Закону №1058).
Згідно ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вказане кореспондується також з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі – Постанова №310) та п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі – Інструкція).
Згідно з п. 5 Постанова №310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.
З наявної в матеріалах пенсійної справи копії трудової книжки колгоспника від 01.02.1981 вбачається, що 20 січня 1977 року ОСОБА_5 був прийнятий в члени колгоспу ім. Леніна. Така трудова книжка містить наступні записи про періоди роботи позивача:
− 23.01.1977 – прийнятий на роботу в колгосп ім. Леніна на посаду тракториста;
− 10.08.1984 – звільнений з роботи в колгосп ім. Леніна у зв`язку з викликом на навчання;
− 20.08.1984 – прийнятий на роботу в колгосп ім. Леніна на посаду тракториста;
− 05.10.1984 – вибув з колгоспу ім. Леніна;
− запис №5 не придатний для відтворення його змісту;
− 04.11.1986 – звільнений з роботи за власним бажанням;
− 20.11.1986 – прийнятий на роботу в колгосп ім. Леніна трактористом;
− 12.07.1993 – звільнений з роботи у зв`язку з реорганізацією;
− 12.07.1993 – прийнятий на роботу в ПСХ механізатором;
− 20.05.1998 – звільнений з роботи за власним бажанням;
− 07.08.2002 – прийнятий на роботу в МПП «Темп» трактористом;
− 07.11.2003 – звільнений з роботи в МПП «Темп» за власним бажанням;
− 21.06.2004 – прийнятий на роботу в ОАО «Гринвуд» трактористом по підготовці лісосік;
− 31.05.2006 – звільнений з роботи за власним бажанням;
− 09.03.2011 – прийнятий на роботу в ООО «Гринвуд» трактористом по підготовці лісосік;
− 24.03.2011 – звільнений з роботи за власним бажанням;
− 24.05.2011 – прийнятий на роботу в ООО «Гринвуд» трактористом по підготовці лісосік;
− 12.08.2011 – звільнений з роботи за власним бажанням.
Зазначені відомості (окрім запису №5), зокрема щодо дати прийняття на роботу, звільнення, розпорядчих документів, на підставі яких були зроблені відповідні записи, посада позивача, внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема: відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.
Підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 01.02.1981 до страхового стажу ОСОБА_7 стала те, що записи такої не придатні для сприйняття їх змісту. 
Однак такі висновки ГУ ПФУ у Волинській області спростовуються наявною в матеріалах справи копією трудової книжки НОМЕР_2 від 01.02.1981.
Як вже було зазначено вище спірні записи трудової книжки, окрім запису №5, є чіткими та придатними для відтворення їх змісту. 
Стосовно посилань відповідача на необхідність надання довідки про трудову участь в господарстві (встановлений та відпрацьований мінімум), суд зазначає наступне.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі – Порядок).
Згідно з п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження стажу роботи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 21 березня 2019 року у справі №227/4564/16-а.
В свою чергу в спірних правовідносинах відомості щодо періоду роботи ОСОБА_7 зазначені в трудовій книжці НОМЕР_2 від 01.02.1981, яка була подана при зверненні за призначенням пенсії. Тому суд вважає, що такі відомості є належним доказом підтвердження стажу роботи позивача в колгоспі ім. Леніна. Так, в трудовій книжці в розділі «Трудова участь в громадському господарстві» зазначено відомості про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та трудову участь позивача в громадському господарстві. 
Однак відповідач не взяв до уваги такі дані без будь-якої аргументації причин. 
Суд вважає, що відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу, а відмова в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.
Окрім цього, суд зауважує, що Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 21.06.2019 у справі № 727/384/17 та від 10.02.2020 у справі № 195/840/17 зазначав, що відсутність додаткових відомостей, а саме уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування такого періоду в страховий стаж позивача.
Суд зазначає, що відповідно до розділів ІІІ, ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Натомість довідка про підтвердження стажу роботи повинна враховуватися виключно у випадках відсутні відповідних відомостей в трудовій книжці.
Поряд з цим, суд зазначає, що згідно з відомостями трудової книжки  НОМЕР_2 від 01.02.1981 ОСОБА_5 не в повній мірі виконував встановлений в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, зокрема: в 1977, 1978, 1992 та 1994 роках. 
Статтею 56 Закону №1556 передбачено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно з роз`ясненнями Міністерства соціального забезпечення України від 17.05.1992 №17 «Про порядок застосування окремих положень статей Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. 
Доказів того, що невиконання позивачем встановленого мінімуму людиноднів було зумовлено поважними причинами матеріали справи не містять, а позивач про наявність таких не заявляє.
Отже, такі періоди підлягають зарахуванню не в повній мірі, а з врахуванням часу роботи за фактичною тривалістю.
Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_7 період проходження військової служби з 24.11.1978 по 19.12.1980 рік згідно з військовим квитком НОМЕР_1 від 10.06.1987 року. Так, як вбачається з заяви про призначення пенсії позивач до поданих до органу Пенсійного фонду України документів не долучив копію військового квитка. У зв`язку з чим йому було запропоновано подати такий документ до 29.04.2026. 
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок).
Згідно з п. 4.2 Порядку, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, в тому числі, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (п. 4.7 Порядку).
Питання обчислення страхового стажу відносяться до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України. Тобто, відповідач має обов`язок перевірити чи виконано всі умови, визначені законом, які є необхідними для прийняття законного рішення щодо призначення пенсії, наявності підстав для зарахування певного періоду до страхового стажу з урахуванням поданих заявником документів. 
Отже, питання можливості зарахування періодів до страхового стажу та їх достатності в першу чергу повинно вирішуватися органом Пенсійного фонду України, як уповноваженим на призначення пенсії державним органом. Суд в свою чергу здійснює виключно перевірку правомірності рішень такого на дотримання вимог чинного законодавства. 
Тому оскільки військовий квиток НОМЕР_1 від 10.06.1987 року не був наданий позивачем органу Пенсійного фонду України при зверненні із заявою про призначення пенсії суд не вбачає за можливе зобов`язати відповідача зарахувати такий період до його страхового стажу.
З огляду на що позовна вимога в цій частині є передчасною та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд враховує наступне.
Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10).
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Отже, щодо зобов`язальної частини рішення суду, суд враховує процесуальні норми, відповідно до яких суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В даному випадку питання обчислення страхового стажу, з урахуванням висновків суду, відносяться до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України. Тобто, відповідач має обов`язок перевірити чи виконано всі умови, визначені законом, які є необхідними для прийняття законного рішення щодо призначення пенсії.
З огляду на зазначене суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області, як орган, що відповідно до принципу екстериторіальності розглядав питання можливості призначення позивачу пенсії, повторно розглянути заяву ОСОБА_7 з врахуванням висновків суду, зроблених за результатами розгляду даної адміністративної справи. 
Таким чином, дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов необхідно задовольнити частково.
Суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , посвідка на постійне місце проживання № НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження: майдан Київський майдан, 6, м. Луцьк, Волинська область, 43027, код ЄДРПОУ – 13358826), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ – 20453063) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково. 

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 072050018823 від 06 лютого 2026 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_3 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2026 про призначення пенсії по інвалідності і за результатами повторного розгляду прийняти обґрунтоване рішення, з врахуванням висновків суду. 

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя | Р.О. Ващилін