| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/5258/24 Головуючий у 1 інстанції: Кордюкова Ж.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Безименної Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серія АА №000017136 від 13.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. і закрити провадження в справах про адміністративні правопорушення.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Згідно ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови 19 лютого 2024 року, а тому мав право звернутися до суду з позовом про її оскарження у строк до 29 лютого 2024 року включно. 
Водночас, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів направлення позовної заяви до суду у межах зазначеного строку, тоді як позовна заява з додатками була прийнята та зареєстрована Голосіївським районним судом міста Києва 11 березня 2024 року, у зв`язку з чим, дійшов висновку про пропуск позивачем установленого законом десятиденного строку звернення до суду без поважних причин.
З даного приводу, слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Відповідно до частини 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За приписами частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частиною шостою статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, приписами КАС України надано право позивачу, у разі визнання судом наведених ним підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду неповажними, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху вказати інші підстави для поновлення такого строку.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою старшого державного інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті від 13 лютого 2024 року серії АА №00017136 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн.
Копію вказаної постанови ОСОБА_1 отримав 19 лютого 2024 року.
Позовна заява ОСОБА_1 з додатками була прийнята та зареєстрована Голосіївським районним судом міста Києва 11 березня 2024 року.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження не вбачається.
Водночас, під час подальшого розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 , отримавши копію оскаржуваної постанови 19 лютого 2024 року, мав право звернутися до суду з позовом про її оскарження до 29 лютого 2024 року включно, однак, матеріали справи не містять доказів направлення позовної заяви до суду у межах зазначеного строку. 
Суд першої інстанції також врахував, що позовну заяву з додатками було прийнято та зареєстровано судом 11 березня 2024 року, та на цій підставі дійшов висновку про пропуск позивачем десятиденного строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск строку звернення до адміністративного суду та зазначає, що 29 лютого 2024 року позовну заяву було передано для направлення до Голосіївського районного суду міста Києва засобами кур`єрського поштового зв`язку. На підтвердження наведених обставин апелянт посилається на копію експрес-накладної кур`єрської служби «Добра Доставка».
Разом з тим, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, з огляду на наступне.
Як зазначалося вище, приписами статті 123 КАС України передбачено надання особі можливості подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду або зазначити інші підстави для його поновлення до застосування процесуальних наслідків пропуску такого строку.
У даній справі, відкриваючи провадження ухвалою від 11 квітня 2024 року, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху та питання щодо поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду не вирішував.
Надалі, вже після відкриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи доказів направлення позовної заяви у межах установленого законом десятиденного строку та, відповідно, про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду.
Однак, дійшовши такого висновку, суд першої інстанції не залишив позовну заяву без руху та не надав ОСОБА_1 можливості подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, навести підстави для його поновлення та подати відповідні докази, а одразу залишив позовну заяву без розгляду.
За таких обставин, положення частини третьої статті 123 КАС України, якими передбачено можливість залишення позову без розгляду у разі виявлення факту пропуску строку звернення до адміністративного суду після відкриття провадження у справі, не могли бути застосовані судом першої інстанції без попереднього надання позивачу можливості реалізувати передбачене процесуальним законом право на подання заяви про поновлення такого строку та наведення відповідних підстав.
Положення частини четвертої статті 123 КАС України у цьому випадку також не підлягали застосуванню, оскільки, в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року про відкриття провадження у справі відсутній висновок про визнання поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, який у подальшому міг би бути визнаний судом передчасним. 
При цьому, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху.
Аналогічний підхід щодо застосування положень статті 123 КАС України викладено Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2020 року у справі №640/5645/19, відповідно до якого, правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку підлягають застосуванню як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження.
Крім того, у постанові від 17 квітня 2026 року у справі №583/2550/25 Верховний Суд, вирішуючи питання застосування статті 123 КАС України у справі щодо оскарження постанови суб`єкта владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зазначив, що залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без попереднього надання позивачу можливості повідомити причини або інші причини поважності пропуску цього строку не відповідає вимогам процесуального закону.
Верховний Суд також звернув увагу, що такий підхід послідовно застосовано у постановах від 10 червня 2020 року у справі №620/1715/19, від 03 грудня 2020 року у справі №817/660/18, від 11 лютого 2021 року у справі №140/2046/19, від 18 березня 2021 року у справі №640/23204/19, від 20 квітня 2021 року у справі №640/17351/19, від 14 липня 2022 року у справі №380/10649/21 та від 31 березня 2026 року у справі №127/10070/25.
Колегія суддів також враховує, що у постанові від 22 березня 2024 року у справі №320/3770/23 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для залишення позову без розгляду за умови, коли позовна заява з підстав необхідності обґрунтування причин поновлення строку звернення до суду без руху не залишалася, у зв`язку з чим, позивачу не було надано можливості навести відповідні обґрунтування.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, встановивши після відкриття провадження у справі обставини, які, на його думку, свідчили про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, мав надати позивачу можливість подати заяву про поновлення такого строку та навести відповідні підстави і докази.
Натомість, суд першої інстанції, не дотримавшись установленої процесуальним законом процедури, одразу залишив позовну заяву без розгляду, чим позбавив ОСОБА_1 можливості скористатися процесуальним правом на наведення підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
При цьому, з огляду на допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів не надає оцінки доводам апелянта та поданим ним доказам щодо направлення позовної заяви до суду 29 лютого 2024 року, оскільки, вирішення питання про дотримання ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, а у разі встановлення його пропуску - питання щодо наявності підстав для поновлення такого строку, є передчасним до дотримання судом першої інстанції процедури, встановленої статтею 123 КАС України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 08 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України» зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію в тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Також, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»).
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи. 
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Аліменко В.О.
Безименна Н.В.