УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/2704/26 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М. 
Категорія 114 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О. С.,
суддів Талько О. Б., Шалоти К. В.,
з участю секретаря
судового засідання Драч Т. А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/2704/26 за заявою ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересовані особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про видачу обмежувального припису 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
на рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 21 січня 2026 року, яке ухвалене під головуванням судді Єригіної І. М.
у с т а н о в и в:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 , також діючи як представник дружини ОСОБА_2 , дочки ОСОБА_3 та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Заява обґрунтована тим, що відносно нього та членів його сім`ї у формі психологічного насильства систематично здійснюється домашнє насильство його батьками - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з якими вони проживають в квартирі АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що новий епізод продовження триваючого і систематичного домашнього насилля був зареєстрований 16.02.2026 року на лінії «102» № ЄО 6346. Так кривдники встановили у квартирі (у приміщеннях спільного користування) три камери відеоспостереження з метою постійного психологічного тиску та контролю за кожним кроком його сім`ї, що є втручанням у приватне життя та формою психологічного насильства. Батьки заявника самовільно встановили замки на дверях у приміщеннях спільного користування, чим створюють перешкоди у доступі до життєво необхідних зон квартири. Вказані дії ними вчиняються систематично впродовж 2024-2025 років, що підтверджується заявами, клопотаннями та скаргами потерпілих, долученими до матеріалів кримінального провадження № 12025060400000023 за ст. 126-1 КК України. За таких обставин заявник вважає, що його сім`я потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Посилаючись на наведене, просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 строком на 6 місяців: заборонити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 перебувати в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати кривдників демонтувати всі засоби відеофіксації (камери), встановлені всередині квартири; заборонити кривдникам чинити перешкоди у користуванні спільним майном та приміщеннями квартири (зобов`язати надати ключі або демонтувати самовільно встановлені замки); заборонити будь-який контакт із його дружиною та дітьми.
Рішенням  Богунського районного суду м. Житомира від 21 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 
Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису на шість місяців. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, порушені норми процесуального і матеріального права. Суд допустив неповноту при дослідженні доказів, не дав належної правової оцінки факту наявності двох відкритих кримінальних проваджень за ст. 126-1, 365 КК України щодо заінтересованих осіб, які постановою прокурора Житомирської окружної прокуратури від 10.03.2026 були об`єднані в одне кримінальне провадження, які свідчать про вчинення домашнього насильства. При цьому вважає, що дії його батьків щодо складання фіктивного акта про непроживання апелянта за адресою:  АДРЕСА_2 ,з метою зняття з реєстраційного обліку та позбавлення права користування спірним житлом, заміна замків та встановлення камер відеофіксації є формою економічного та психологічного домашнього насильства по відношенню до сім`ї апелянта. Звертає увагу, що районний суд здійснив розгляд справи без проведення «оцінки ризиків», тобто оцінювання вірогідності продовження чи повторення домашнього насильства з боку заінтересованих осіб, настання тяжких наслідків його вчинення. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались. Однак відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст. 360 ЦПК України). 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Судом під час розгляду справи встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на праві спільної власності належить ОСОБА_7 та членам його сім`ї - ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 в рівних долях, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06 липня 2007 року (а.с.6).
Слідчим відділом Житомирського РУП № 1 ГУНП у Житомирській області проводиться досудове розслідування розпочате на підставі повідомлення ОСОБА_1 про те, що протягом 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , батьки, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , систематично вчиняють домашнє насильство стосовно свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призводить до погіршення якості життя останнього. За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025060400000023 від 02.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1КК України. 
Крім того, сектором дізнання Житомирського РУП №2 ГУНП у Житомирській області проводиться досудове розслідування розпочате на підставі повідомлення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_5 незаконного оформила акт про непроживання заявника за адресою: АДРЕСА_2 . 
За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42026062020000017 від 20.01.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України. 
Постановою прокурора Житомирської окружної прокуратури від 10 березня 2026 року вказані матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадження об`єднані в одне провадження. 
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із недоведеності заявником факту вчинення ОСОБА_5 і ОСОБА_6 протиправних дій як відносно нього, так і членів його сім`ї, надані ним докази не вказують на вчинення ними домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів виходячи з наступного. 
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, яка включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
У пункті 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Так звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог подав до суду копії заяв про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, а також листи Житомирської окружної прокуратури, ухвали слідчих суддів Богунського районного суду м. Житомира та пояснення від 16.02.2026, зі змісту яких вбачається, що заявник звертався до правоохоронних органів з приводу вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домашнього насильства.
Разом з тим, даних про притягнення батьків заявника ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять. 
При цьому районний суд правильно виснував, що  факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до відповідних органів з підстав вчинення щодо нього та членів його сім`ї психологічного, економічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованими особами, але не підтверджує того факту, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6  вчинили щодо заявників домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_5 і ОСОБА_6  домашнього насильства у розумінні Закону, судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника на членів його сім`ї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.
Колегія суддів вважає, що між сторонами існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, що регулюється, зокрема, нормами Цивільного Кодексу України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів (зобов`язати кривдників демонтувати всі засоби відео фіксації (камери), встановлені всередині квартири, заборонити кривдникам чинити перешкоди у користуванні спільним майном та приміщеннями квартири (зобов`язати надати ключі або демонтувати самовільно встановлені замки) як обмежувального припису.
Отже, доводи апеляційної скарги є такими, що не дають підстав вважати, що рішення не відповідає матеріалам справи, встановленим фактичним обставинам та вимогам матеріального та процесуального закону. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 січня 2026 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 09 липня 2026 року.

Головуючий Коломієць О.С.

Судді     Талько О.Б.

Шалота К.В.