г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

Справа № 213/2758/26
Номер провадження 2/213/1961/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого - судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 213/2758/26 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, предметом якого є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 98476262000 від 16 грудня 2021 року в розмірі 44 978,02 грн. Як на підставу позову позивач посилається на те, що відповідач уклав кредитний договір з АТ «УКРСИББАНК» і зобов`язався виконувати умови договору, повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними та комісію, але не виконав свого обов`язку з повернення кредиту, має заборгованість. 25 квітня 2023 року між АТ «УКРСИББАНК» та позивачем укладено договір факторингу № 242, тому, отримавши право вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звертається до суду для захисту своїх прав. 

Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач подав відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнав. Як на підставу своїх заперечень проти позову посилається на нікчемність умови договору про нарахування та сплату комісії, оскільки банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлені щомісячні комісії за обслуговування (управління) кредитом відповідно до додатку 1 до договору № 98476262000. Тому вважає, що вимоги про стягнення заборгованості з комісії не підлягають задоволенню.
Вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи.
Посилаючись на свій матеріальний стан, наявність невиконаного рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитом, те, що він є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІІ групи, йому встановлено 30 % втрати працездатності, єдиним його доходом є пенсія, просить відстрочити виконання рішення.
Просить відмовити у задоволенні позову, у разі задоволення позовних вимог – відстрочити виконання рішення; відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідь на відзив.
У відповіді на відзив представник позивача називає заперечення відповідача проти позову необґрунтованими. Посилається на те, що підписавши договір, відповідач погодився з його умовами. Зазначає, що Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Тому до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії. Встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісійну винагороду недійсною визнана не була.
Крім того, не погоджується з думкою відповідача про необґрунтованість та неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Також заперечує проти надання відстрочення виконання рішення, оскільки таке надання можливе лише у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін. Відповідач не зазначає обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки ті обставини, на які він посилається, такого характеру не носять. Крім того, рішення суду в цій справі, на момент його ухвалення не набрало законної сили, виконавчий лист не видавався, що також свідчить про передчасність заявленого клопотання про розстрочення виконання рішення суду. 

Заперечення.
У наданих запереченнях відповідач з посиланням на судову практику наполягає на нікчемності умови про сплату комісії в укладеному ним договорі. Також зазначає, що наведені ним обставини для відстрочення виконання рішення є об`єктивними та поважними. Вважає розмір витрат на правничу допомогу необґрунтованим та неспівмірним.

Процесуальні дії у справі.
24 червня 2026 року позовна заява надійшла до суду.
01 липня 2026 року судом отримана інформація про реєстрацію місця проживання відповідача.
02 липня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.
У наданому 29 липня 2026 року клопотанні представник позивача зазначає, що аргументи, наведені у відзиві та запереченні, є безпідставними та спрямованими на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання. Просить задовольнити позовні вимоги. 
У запереченнях, датованих 27 липня 2026 року, та клопотанні від 06 серпня 2026 року відповідач просить витребувати докази – касовий документ про проведення операції з отримання готівки в касі банку на суму 35 000,00 грн. Клопотання обґрунтовано тим, що в отриманій відповідачем від банку наявні записи про зняття коштів з його рахунку. Надана позивачем виписка з рахунку відповідача такого запису не містить. Тому для підтвердження/спростування факту зняття коштів просить витребувати касовий документ.
Суд зазначає, що предметом доказування у справах про стягнення кредитної заборгованості є факт надання кредитною установою грошових коштів позичальнику. Таке надання відбувається шляхом безготівкового переказу на рахунок позичальника, надання грошових коштів готівкою в касі установи, надання можливості користування кредитним лімітом тощо – відповідно до умов укладеного договору. У разі надання кредитодавцем кредитних коштів шляхом безготівкового переказу на рахунок позичальника факт фізичного отримання позичальником кредитних коштів шляхом отримання коштів у касі банку, зняття готівки у банкоматі тощо не є предметом доказування. Тому суд вважає заявлене клопотання безпідставним. 

Фактичні обставини, встановлені судом.
16 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву на надання споживчого кредиту, згідно з якою просить АТ «УКРСИББАНК» надати йому споживчий кредит у сумі 35 000,00 грн строком на 24 місяці. 
16 грудня 2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98476262000, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит для особистих потреб у розмірі 35 000,00 грн шляхом перерахування в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника зі строком повернення не пізніше 18 грудня 2023 року, процентна ставка – 0,00001 % річних. Повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється шляхом внесення ануїтетних платежів.
Згідно з п. 3.11 договору позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов договору та додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною.
Додаток № 1 до договору містить інформацію про розмір щомісячної комісії за управління кредитом – 3,8 % від суми кредиту (включається до суми ануїтетного платежу).
Графіком платежів передбачена щомісячна сплата позичальником протягом строку кредитування комісії за управління кредитом у сумі 1 330,00 грн.
Підписавши анкету-заяву, паспорт споживчого кредиту, договір з графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту, відповідач зобов`язався договір виконувати.
Кредитодавець умови договору виконав, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача, що підтверджується наданими сторонами виписками з рахунку відповідача.
Позичальник, в порушення вимог кредитного договору свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, що потягло за собою виникнення заборгованості за кредитом. 
Із доданого до позовної заяви розрахунку встановлено, що заборгованість за договором № 98476262000 від 16 грудня 2021 року становить 44 978,02 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 30 262,23 грн, заборгованість за комісією – 14 715,79 грн.
25 квітня 2023 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 242, за умовами якого АТ «УКРСИББАНК» відступило позивачу право вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором № 98476262000 (запис № 335 в реєстрі боржників до договору факторингу).

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.
За нормами ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Нормою ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору.
Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Законом України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Висновок суду.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з АТ «УКРСИББАНК», порушення ним взятих на себе зобов`язань. Також підтверджено відступлення права вимоги до відповідача первісним кредитором позивачу.
Відповідачем не надано заперечень щодо того, що він підписував вищевказаний договір.
Факт надання кредитодавцем кредитних коштів позичальнику підтверджується наданими сторонами виписками з рахунку відповідача. При цьому, випискою, наданою ОСОБА_1 , зазначений факт не спростовано. Посилання відповідача на недоведеність позивачем факту отримання відповідачем готівки в касі банку (згідно з випискою з рахунку) суд не бере до уваги, оскільки умовами договору чітку передбачено, що кредит надається шляхом перерахування кредитних в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника. Факт такого переказу підтверджується обома наданими сторонами виписками з рахунку відповідача. Спосіб, за допомогою якого позичальник користується кредитними коштами (отримання готівки в касі, зняття в банкоматі, в повному обсязі чи частково/періодично, здійснення оплати товарів тощо), не стосується предмету розгляду. Вирішальним у такій категорії справ є доведення позивачем факту надання кредитних коштів позичальнику. 
Випискою за договором, наданою позивачем, підтверджується, що повернення відповідачем кредитних коштів відбувалося не належним чином, що свідчить про невиконання відповідачем зобов`язань за договором. 
Позивачем наявність заборгованості за кредитом не спростовано.
Проте суд зазначає, що позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією.
При вирішенні питання про правомірність умов договору про сплату комісії суд враховує правові висновки Верховного Суду. 
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) викладені такі правові висновки.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі № 1023-XII текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 цих Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові від 06 листопада 2023 року (справа № 204/224/21, провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом встановлено, що в кредитному договорі № 98476262000 не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за управління кредитом.
Пунктом 3.11 кредитного договору та додатком № 1 до нього встановлено сплату щомісячної комісії за управління кредитом без уточнення систематичності надання таких послуг споживачу та без конкретизації, за вчинення банком яких саме дій встановлено сплату такої комісії.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору з первісним кредитором, то положення пункту 3.11 кредитного договору та додатку № 1 до нього щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за управління кредитом є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Аргументи відповіді на відзив щодо згоди позичальника із запропонованими умовами кредитного договору не спростовують факту відсутності в умовах договору переліку послуг, за які банком встановлено сплату комісії.
Тому вимоги про стягнення з відповідача комісії за управління кредитом задоволенню не підлягають.
З огляду на нікчемність умови договору про сплату комісії суд вважає необхідним зарахувати сплачені як комісію відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості за основною сумою кредиту.
Так, тіло кредиту становить 30 262,23 грн. 
Відповідачем 17 січня 2022 року та 15 лютого 2022 року сплачено по 1 330,00 грн в рахунок комісії, 05 липня 2022 року – 1 244,21 грн. Отже, відповідачем сплачено комісії в загальній сумі 3 904,21 грн. Зазначена сума спрямовуються в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.
Таким чином, розмір заборгованості становить 26 358,02 грн (30 262,23 – 3 904,21).
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 560,17 грн (58,60 %).
Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. 
Відповідачем заявлено про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи думку відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу, матеріальний стан відповідача, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 8 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 4 500,00 грн (за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі) відповідатиме принципу розумності та реальності витрат.
Тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 637,00 грн (58,60 %).

Щодо відстрочення виконання рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення зазначається про надання розстрочення виконання рішення.
При цьому суд не бере до уваги посилання представника позивача на неможливість відстрочення/розстрочення виконання рішення до набрання рішенням законної сили та до стадії виконання рішення як таке, що не ґрунтується на вимогах закону. 
Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
З огляду на матеріальне становище відповідача, його стан здоров`я суд вважає за можливе надати відстрочку виконання рішення на один рік з дня ухвалення рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 137, 141, 158 ч.7, 258-259, 263-265, 274, 279, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 98476262000 від 16 грудня 2021 року в розмірі 26 358 /двадцять шість тисяч триста п`ятдесят вісім/ грн 02 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 560,17 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 637,00 грн.
Відстрочити виконання рішення строком на один рік з дня ухвалення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1 корп. 28, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 11 вересня 2026 року.

Головуючий суддя        В.В. Попов