Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/779/26
Номер провадження2/173/1206/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
повне

21 липня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого – судді Островерхової А.В., за участю секретаря судового засідання Прокоф`євої Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою представника позивача, адвоката Чабан Ірини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
13 березня 2026 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовною заявою представника позивача, адвоката Чабан Ірини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.02.2024 близько 17 год. 20 хв., в темний час доби, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки “Suzuki” модель “Grand Vitara”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в правій смузі руху по проїзній частині проспекту Ломоносова в місті Костянтинівка, Краматорського району, Донецької області, яка мала по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вулиці Європейської в напрямку площі Перемоги, та в ході руху, проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку №117, правою передньою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала справа наліво відносно напрямку його руху в швидкому темпі, в межах дії дорожніх знаків “Пішохідний перехід”. Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.
Згідно висновку судово-медичної експертизи від 15.02.2024 №57 встановлено, що під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_4 було виявлено такі тілесні ушкодження: багато уламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, численні переломи ребер ліворуч, забій лівої легені, закриті переломи правої плечової кістки та кісток обох гомілок, які утворились від дії тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу та шляхове покриття, можливо у термін та за обставин вказаних в постанові та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Причиною смерті ОСОБА_4 стала масивна сполучена травма тіла, яка супроводжувалась багато уламковим переломом кісток склепіння та основи черепу, численними переломами кісток скелету, забиттям та розривом внутрішніх органів та ускладнилась розвитком лівобічного гемотораксу, та травматичного шоку та стоїть у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
За фактом ДТП слідче управління ГУНП в Донецькій області 15.02.2024 внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024050000000119.
Старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області майором поліції Євгенієм Бліновим кримінальне провадження №12024050000000119 закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Тому позивачем ставиться вимога щодо одержання грошової компенсації за спричинену їй моральну шкоду. 
Провадження у справі відкрито 16.03.2026.
Ухвалою від 27.05.2026 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні. 
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився двічі.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подавав та сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. 
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. 
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. 
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. 
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 15.02.2024 близько 17 год. 20 хв., в темний час доби, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки “Suzuki” модель “Grand Vitara”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в правій смузі руху по проїзній частині проспекту Ломоносова в місті Костянтинівка, Краматорського району, Донецької області, яка мала по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вулиці Європейської в напрямку площі Перемоги, та в ході руху, проїжджаючи ділянку дороги в районі будинку №117, правою передньою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала справа наліво відносно напрямку його руху в швидкому темпі, в межах дії дорожніх знаків “Пішохідний перехід”. Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримала несумісні з життям тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.
За фактом ДТП 15.02.2024 внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024050000000119.
Кримінальне провадження №12024050000000119 закрите29.03.2024, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження №12024050000000119 від 29.03.2024.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб 29.01.1994.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 народилася ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками вказано: батько – ОСОБА_8 , мати – ОСОБА_9 .
Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 56 від 16.02.2024 ОСОБА_3 померла як пішохід, який травмований при зіткненні з автомобілем.
Згідно копії Полісу № АР6973420 на 15.02.2024 транспортний засіб “Suzuki” модель “Grand Vitara”, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований страховою компанією ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний».
Згідно копій заяв від 12.03.2024 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зверталися до страхової компанії ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» для отримання виплат, пов`язаних із моральною шкодою.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Оскільки автомобіль відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини.
Згідно з роз`ясненням постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).
Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, у пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Суд вважає, що передчасна втрата дочки для будь-якої людини при наявності життєвих зв`язків між ними однозначно спричиняє моральні страждання, що мало місце і у даному випадку.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).
Згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20).
У постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 357/6237/19-ц (провадження № 61-7935 св 20) Верховний Суд дійшов висновку про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, страждань пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача, грошові кошти на відшкодування спричиненої моральної шкоди.
Разом з тим, враховуючи характер дій потерпілої ОСОБА_3 , а саме особисту необережність з її боку, яка сприяла виникненню шкоди, відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 300000 грн.
Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачеві моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки позивач у силу положень пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено частково, то судовий збір у розмірі 3600 грн. стягується з відповідача на користь державного бюджету України.
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Матеріали цивільної справи містять копію Договору про надання професійної правничої допомоги № Ж300 від 26.02.2024, детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги від 12.03.2026. 
Відповідно до п. 3.2.2. Договору про надання професійної правничої допомоги № Ж300 від 26.02.2024 клієнт має право здійснювати оплату наданих Адвокатським об`єднанням послуг лише після одержання грошової компенсації за спричинену шкоду.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно правової позиції, відображеної в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також, що витрати підтверджено належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Тому, виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені витрати на правничу допомогу підлягають стягненню.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов представника позивача, адвоката Чабан Ірини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Аско-Донбас Північний» про відшкодування моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) - 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь держави судовий збір в розмірі 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 коп. 
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) - 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання правової допомоги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заочне рішення може бути переглянуте Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.
Повний текст заочного рішення суду складений 24.07.2026.

Суддя А.В. Островерхова