ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 р. 	Справа № 538/965/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 08.06.2026, головуючий суддя І інстанції: Кунець М.Г., м. Лохвиця, по справі № 538/965/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Лохвицького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  треті особи  Національне агентство з питань запобігання корупції , Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 
про визнання незаконною постанови ВП № 80816795 державного виконавця Лохвицького ВДВС СМРУ Мін`юсту Величко В.С. щодо примусового стягнення штрафу у справі про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Лохвицького ВДВС у Миргородському районі Полтавської області СМРУ Міністерства юстиції України (далі – відповідач), треті особи: Секретаріат уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Національне агенство з питань запобігання корупції, в якому просив визнати незаконною постанову ВП №80816795 державного виконавця Лохвицького ВДВС СМРУ Мін`юсту Величко В.С. щодо примусового стягнення штрафу у справі про адміністративне правопорушення за ст.210-1 КУпАП.
Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позову шляхом:
уточнення позовних вимог, вказавши позовні вимоги, які звернуті до відповідача чи/або до кожного з відповідачів окремо, зокрема подання до суду позовної заяви, що відповідає вимогам статті 160, 161 КАС України і з приведенням позовних вимог у відповідність до статті 5 КАС України;
надання документа, що підтверджує сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави його звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;
подання позовної заяви без висловлювань, що принижують честь і гідність осіб, перелічених у ній.
Ухвалу суду від 18.05.2026 про залишення позовної заяви без руху доставлено позивачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі 19.05.2026 о 04:34:42, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, а також поштою була направлена її копія на поштову адресу позивача, що вказана ним у позовній заяві, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 27 травня 2026 року ОСОБА_1 , що повернулося на адресу суду 01 червня 2026 року.
01 червня 2026 року позивачем через систему "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків, однак останнім не було усунуто недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить; скасувати ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; направити матеріали апеляційної скарги до ВРП для вирішення питання відповідальності судді Кунець за ознаками ст. 106 ЗУ "Про судоустрій та статус суддів"; витребувати у Миргородського РТЦК його особову справу (ст. 80 КАСУ); залучити до участі у справі НАЗК, Уповноваженого ВРУ з прав людини та прокурора (ст. 53, 49 КАСУ); забезпечити правничу допомогу (ст. 16, 161 КАСУ).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції судом не з`ясовано, що позивач подав заяву про забезпечення позову, доказів, правничої допомоги для складання та подання процесуальних документів. Позивач зазначає, що судом не взято до уваги пояснення та клопотання щодо забезпечення його правничою допомогою фахівцями з правового захисту та доказами на основі яких можна будувати обґрунтування позову. 
Крім того, позивач зазначає, що в нього арештовані всі рахунки, а тому він не має змоги оплатити судовий збір. В підтвердження вказаних обґрунтувань, позивачем було надано наступні документи: довідки про доходи за січень 2020 - травень 2026; постанова від 29.04.2026 року про арешт майна боржника; виписки з лікарняних про стан здоров`я; втрата працездатності; пояснення щодо 1 групи інвалідності; стан здоров`я. Також позивач зазначив, що справа про адміністративне правопорушення проти нього незаконно обвинуваченого, а такі справи не обкладаються судовими зборами до остаточного рішення по справі. Тобто, розглядаються за нормами КАСУ з особливостями КУпАП, де сплата судоового збору вирішується на кінцевому етапі розгляду, це і є одна з особливостей, і вона чітко передбачена ЗУ "Про судовий збір" ст. 3 ч. 2.
Відповідач та треті особи правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалися.
За положеннями статей 294 та 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачу (заявникові) (пункт 3 частини першої статті 294 КАС України) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повертаючи позивачу позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлені судом строки.
Колегія суддів частково не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
У відповідності до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
В позовній заяві зазначаються: 
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень;
4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача;
10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт;
11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Згідно з ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.169 КАС України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 160, 161 КАС України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.
Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З урахуванням викладеного, наведеними нормами передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Разом з цим, слід звернути увагу, що в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху суд повинен чітко зазначити недоліки такої позовної заяви та встановити спосіб і строк їх усунення.
Так, ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 травня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків позову шляхом:
уточнення позовних вимог, вказавши позовні вимоги, які звернуті до відповідача чи/або до кожного з відповідачів окремо, зокрема подання до суду позовної заяви, що відповідає вимогам статті 160, 161 КАС України і з приведенням позовних вимог у відповідність до статті 5 КАС України;
надання документа, що підтверджує сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави його звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;
подання позовної заяви без висловлювань, що принижують честь і гідність осіб, перелічених у ній.
Копія ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 травня 2026 надіслана судом до електронного кабінету позивача та отримана позивачем 19.05.2025 року.
Враховуючи дату отримання позивачем копії ухвали від 18.05.2026 року, а саме 19.05.2026 року, останнім днем строку усунення недоліків позовної заяви є 25.05.2026 року.
Позивачем, лише 01.06.2026 року було подано до суду першої інстанції «екстренне повідомлення» про неможливість виконати вимоги ухвали у встановлений 5-денний строк через стан здоров`я, погодну залежність, фізичне виснаження у судових тяганинах з корумпованим суддями, відсутність допомоги з боку держави та дискримінацію викривача. 
Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлені судом строки.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем не надано уточненої позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України із викладенням позовних вимог, враховуючи обраний спосіб судового захисту порушених прав та інтересів із зазначенням обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, тобто не усунуто недоліки позовної заяви, виявлені судом першої інстанції в цій частині.
В своїй апеляційній скарзі позивач не заперечує, що ним не усунуто недоліки позовної заяви.
Поряд з тим, в своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що надана ним позовна заява за своєю правовою природою є заявою про забезпечення позову, доказів, правничої допомоги для складання та подання процесуальних документів. 
Колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними, оскільки позивачем подано заяву процесуального характеру назвавши її саме як «позовна заява» про визнання незаконною постанови ВП № 80816795 державного виконавця Лохвицького ВДВС СМРУ Міністерства юстиції Величко В.С. щодо примусового стягнення штрафу у справі про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП.
Як слідує зі змісту позовної заяви, позивачем було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом забезпечення правничої допомоги, яка надається в окремих випадках органами влади до прав та обов`язків яких входить здійснення представництва інтересів, відповідної категорії осіб.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Тобто, з метою захисту прав та інтересів позивача суд за його заявою або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позов.
Разом з тим, свою заяву про забезпечення позову позивач заявив в контексті позовної заяви та в її обґрунтування.
Крім того, вказане клопотання не може вважатися заходом забезпечення позову в розумінні КАС України, оскільки позов може бути забезпечено шляхом: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (ч.1 ст.151 КАС України).
Отже, приписами КАС України, наведено вичерпні заходи забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, серед яких, відсутній такий захід забезпечення позову, як забезпечення правничої допомоги.
Щодо висновків суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви з огляду на те, що така містить виражені у непристойній формі висловлювання або висловлювання, що принижують честь і гідність будь-якої особи. 
Так, вивчивши зміст позовної заяви, а також подане в подальшому «екстренне повідомлення» про неможливість усунення у встановлені судом строки, її недоліків, колегія суддів зазначає, що текст наведених заяв дійсно містить образливі висловлювання. 
Зі змісту позову встановлено, що позивач зазначає: «за подання недоумків з ТЦК», «у зв`язку з тривалою (більше шести (6) років дискримінацією моїх прав наркоманом ЗЕухилянтом, з підрозділу «Чмузіка», вірного слуги аглосаксонії, з 95-нарко кварталу, спеціалістів по розкраданню державного бюджету та знищенню викривачів)».
Крім того, зі змісту «екстренного повідомлення» про неможливість усунення у встановлені судом строки, її недоліків, вбачається наступні висловлювання позивача: «мабуть щоб цього не знати та не розуміти потрібно бути суддею, який/яка страждають на гріховне лицемірство (вилизування задів владі) втративши суддівську незалежність, безсторонність та безпристрасність, за якою ФЕМІДУ богиню правосуддя символічно зображають із зав`язаними очима, як знак що суддя не дивиться на форму подання інформацію», «суддя Кунець не бачить бревна у власному оці, тому що це «бревно» - її корупційна злочинність, її упередженість, її некомпетентність, її зневага до прав людини».
З цього приводу, колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 3 ст. 45 КАС України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Відповідно до ч. 4 ст. 45 КАС України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що виявляється, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню для обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду щодо правильного та своєчасного розгляду і розв`язання справ чи висловлення явної неповаги до суду або учасників справи.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 березня 2019 року (справа №199/6713/14-ц), повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) судочинства. Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Колегія суддів зазначає, що наведений у частині другій статті 45 КАС України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, а суд може визнати таким зловживанням також й інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.
Використання одними учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності цих осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені статтею 45 КАС України України.
Крім того, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій, констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, цей Суд, застосовуючи пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).
У постанові від 07.04.2021 у справі № 9901/23/21 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристики учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям).
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Отже, нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям), органами державної влади та їх посадовим особам, не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.
Водночас, використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, оскільки вказані дії суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, а також його завданню.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у позовній заяві та у клопотанні про неможливість усунення недоліків у встановлені судом строки («екстренне повідомлення»), ОСОБА_1 використовує численні образливі висловлювання в адресу органів державної влади та їх посадових осіб, а також судді, ухвала якого оскаржується.
Позивач виклав зміст наведених заяв з використанням образливої лексики, некоректно, з застосуванням неповажних слів щодо органів державної влади та їх посадових осіб. Крім того, позивачем допускаються образливі висловлювання щодо судді, який ухвалив оскаржуване рішення у цій справі.
Суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 КАС України). А неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства (п.9 ч.3 ст.2 КАС України).
Таким чином, учасник судового процесу має користуватися процесуальними правами саме з метою виконання завдання адміністративного судочинства, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Якщо ж такий учасник здійснює певну процесуальну дію не із цією метою, а для досягнення інших цілей (образити, принизити суд, його суддів, виявити до них і до їхніх дій власні негативні емоції тощо), він виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним.
Дії учасника справи чи його представника мають бути дотримані не лише за формою, але й за змістом завдань адміністративного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом такими особами неповаги до честі, гідності, репутації суддів і суду.
У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасник судового процесу має ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, суду та конкретних суддів. Суд не має толерувати використання у процесуальних заявах образливих, глумливих і лайливих слів чи символів, використаних зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, суду (суддям), органами державної влади та їх посадовим особам. Такі слова і символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.
Наявність зазначених слів або символів є достатньою для того, щоб суд застосував наслідки, передбачені частиною третьою ст.45 КАС України.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції констатує, що використання образливих висловлювань є неприпустимим при оформленні позовної заяви та інших заяв процесуального характеру. 
В свою чергу позовна заява має провокативний і дискредитуючий судочинство і суд характер, що дозволяє розцінювати заяву як таку, що є формою зловживання процесуальним правом. 
Зі змісту позову та клопотання про неможливість усунення недоліків у встановлені судом строки позовної заяви («екстренне повідомлення») встановлено, що висловлювання позивача, використані ним, виходять за межі звичайної (допустимої) критики держаних органів та їх посадових осіб, а також рішення суду і звичайних (допустимих) сумнівів щодо професійності судді, який бере участь в розгляді справи, та свідчать про явну неповагу до суду.
У розумінні частини 3 статті 45 КАС України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Враховуючи викладене та виходячи із загальних засад адміністративного судочинства, подання позовної заяви із застосуванням образливих висловлювань відносно судді, ухвала якого оскаржується, органів державної влади та їх посадових осіб, визнається судом апеляційної інстанції зловживанням процесуальними правами, що є підставою для її повернення.
Такі висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 29 травня 2025 року і від 14 серпня 2025 року у справі № 120/7682/24 та ухвалі Верховного суду від 13 квітня 2026 року у справі №354/489/25.
За таких обставин, позовна заява підлягає поверненню у відповідності до ч.3 ст. 45 КАС України, тому суд залишаючи позовну заяву без руху та повертаючи її, у відповідності до приписів п.1 ч. 4 ст. 169 КАС України, помилково застосував норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позову без руху та повернення позову, з огляду на наявність недоліків позовної заяви в частині нечіткості позовних вимог та несплати судового збору, оскільки позовна заява підлягала поверненню у відповідності до приписів ч. 3 ст. 45 КАС України.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про повернення позовної заяви, проте з інших підстав та мотивів повернення позову.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосовані норми процесуального права, у зв`язку з цим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду - змінити з підстав та мотивів повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242-244, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 08.06.2026 по справі № 538/965/26 - змінити з підстав та мотивів повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
В іншій частині ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 08.06.2026 року у справі №538/965/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій