Справа №:754/20985/25
Провадження №: 2/755/6398/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді -  Катющенко В.П.,
при секретарі -  Мовчан А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено запис про народження за № 3114. У шлюбі з ОСОБА_2 не була, після народження дитини, стосунки були розірвані. Батьківство відповідачем - ОСОБА_2 визнане офіційно, що підтверджується записом у свідоцтві про народження дитини. Дитина має статус, дитини з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 виданого УСВП Деснянської РДА в м. Києві. З моменту народження, дитина постійно проживає разом з позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 , де остання є власником квартири. Позивач самостійно забезпечує дитині, всі умови для її проживання, лікування, навчання та розвитку, враховуючи стан його здоров`я. 02.10.2019 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання зареєструвати малолітню дитину за місцем проживання без згоди батька. Та суд, вирішив відмовити, справа № 753/19186/19 провадження № 2/753/2551/21. На даний час дитині вже сім років, та він ніде не зареєстрований. Відповідач участі у вихованні дитини участі не бере. Починаючи з 04.09.2020 з ОСОБА_2 повинні були стягнути аліменти, що підтверджує виконавчий лист № 753/17444/19 виданий 10.06.2020 провадження № НОМЕР_4. Та перші надходження почалися у січні 2025, коли відповідач знаходився на військовій службі. До цього державний виконавець вжив всіх заходів по стягненню аліментів, та результатів не було, так як відповідач офіційно не працював. На даний час відповідач ОСОБА_2 , тисне на позивача про відкликання виконавчого листа з виконавчої служби, так як має велику заборгованість. Погрожує їй відібрати дитину. Про що, позивачем була подана заява до поліції. Батько не розуміє, та не цікавиться станом дитини, лікуванням та реабілітаціями. В зв`язку з особливостями дитини, можливий регрес навичок від стресових навантажень. Дитині потрібна стабільна та спокійна атмосфера розвитку. На теперішній час, дитина добре скомпенсована, відвідує логопедичний садок, без підтримки асистентів. Також планують в 2026 році вступ до школи. Але на це пішло п`ять років, обстежень - нових методик лікувань, реабілітацій для дитини та продовжуються на даний час, що потребувало багато коштів, часу та зусиль, на дороговартісні обстеження та лікування, які позивачу довелось виконувати самотужки. Батько дитини не виконує свої обов`язки батьківства, вихованням дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку та готування її до самостійного життя.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві про визначення місця проживання дитини залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків.
05.01.2026 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків з уточненою позовною заявою.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.01.2026 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві про визначення місця проживання дитини передана за підсудністю на розгляд Дніпровському районному суду міста Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі Катющенко В.П.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Зобов`язано Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання.
Копію вказаної ухвали разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем не було отримано, поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». 
Третьою особою ухвала суду від 29.04.2026 з копією позовної заяви з додатками була отримана 01.06.2026, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення про вручення поштового направлення.
28.05.2026 д суду із Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява, у якій останні просять суд розглядати справу без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.
02.07.2026 до суду зі Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок від 24.06.2026 № 102-4019. Крім того, просили розглядати справу за відсутності уповноваженого представника.
В підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, зазначила що, доповнень до позову не має, клопотань про витребування доказів та інших не має.
Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, клопотань про витребування доказів та інших не має. Також зазначив, що розуміє наслідки визнання позову в підготовчому судовому засіданні, та просить суд ухвали рішення про задоволення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно із ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
За вказаних обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.
Таким чином, суд вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.84).
Згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І. від 23.11.1999 квартира за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 (а.с.103).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00043103290 від 02.02.2024 виданого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мала прізвище до реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 » (а.с.104 зворот).
Відповідно до рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16.11.2021 у справі № 753/19186/19 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації прог зобов`язання зареєструвати малолітню дитину за місцем проживання матері в квартирі АДРЕСА_2 без згоди батька відмовлено. (а.с.117 - 118).
Також, судом встановлено, що на виконанні в Дніпровському ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа № 753/17444/19 виданого 10.06.2020 Дарницьким райсудом судом м. Києва. (а.с.113).
Станом на 01.08.2023 заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 , становить 230 000 грн. (а.с.120-121).
Згідно медичного висновку № 913 про дитину-інваліда віком до 16-18 років від 11.12.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має хронічне психічне захворювання (а.с.86). 
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.01.2025, вбачається що, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має статус дитини з інвалідністю (а.с.85).
Згідно акту від 22.01.2025 який підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та засвідчений начальником ЖЕД - 303 Борисенко В.П., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.101).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2025/001535796 від 03.02.2025 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.105).
Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 176 комбінованого типу Деснянського районного суду міста Києва Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації управління освіти № 91 від 17.11.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відвідує Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 176 комбінованого типу Деснянського району міста Києва з 03.02.2023 по теперішній час. Протягом всього часу перебування дитини в садочку, здійснює догляд за дитиною, приводить та забирає з дитячого садка тільки його мати ОСОБА_1 . Вона цікавиться успіхами дитини в садочку, відвідує свята та батьківські збори. Дитина завжди охайна, забезпечена всім необхідним для розвитку. Мати надає велику перевагу всебічному розвитку дитини. Інформація щодо тата ОСОБА_8 , ОСОБА_2 відсутня, в зв`язку з тим, що він не приходить до садочка, не цікавиться життям дитини. Дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.102).
Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.12.2025 № 254543 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с.115).
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. 
За нормами ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У своїй постанові від 16.01.2019 по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Згідно висновку від 24.06.2026 № 102-4019 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с.151-154).
У висновку встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Малолітній ОСОБА_3 має посвідчення дитини з інвалідністю (серія НОМЕР_1 , видано Управлінням соціальної та ветеранської політики Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації). Державна реєстрація народження дитини ОСОБА_3 проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб, матір дитини, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Місце реєстрації батька дитини, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до інформації з Реєстру територіальної громади міста Києва малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Києві зареєстрованим не значиться. Матір разом з дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 
Спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та фахівцем із соціальної роботи Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб проведено обстеження житлово-побутових умов проживання за вищевказаною адресою. З`ясовано, що умови для проживання та виховання дитини створені. На момент відвідування в квартирі прибрано. Дитина забезпечена в повному обсязі одягом відповідного віку та сезону, навчальним приладдям, іграшками, харчуванням. Матір дитини, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та має самостійний дохід. Матір дитини, ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надала пояснення від 26.05.2026 і яких зазначила, що просить визначити місце проживання малолітнього, оскільки не має можливості отримати згоду на реєстрацію місця проживання сина від батька, який на разі проходить військову службу в Збройних Силах України. У шлюбі з батьком дитини не перебувала, після народження дитини стосунки були розірвані. З народження самостійно виховує та утримує сина, який має інвалідність та потребує стабільного психологічного середовища, постійного догляду, дієт, лікування та реабілітації. За інформацією Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, з метою обстеження умов проживання батька дитини, ОСОБА_2 спеціалістами було здійснено виїзд за останнім фактичним місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_4 . Під час відвідування встановлено, що ОСОБА_2 наразі за вказаною адресою е проживає, оскільки перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. В телефонній розмові батько повідомив, що не заперечує щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю, ОСОБА_1 . Батько дитини, ОСОБА_2 в письмових поясненнях Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, зазначив, що заперечень у нього немає щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з матір`ю.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 60 888,40 грн станом на 01.04.2026. Відповідно до наданої інформації КНП «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1» Деснянського району міста Києва, малолітній ОСОБА_3 має укладену декларацію з лікарем-педіатром. На прийом до лікаря з дитиною зверталась матір. За інформацією закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 176 комбінованого типу Деснянського району міста Києва, малолітній ОСОБА_3 відвідує заклад з 03.02.2023. Протягом всього часу перебування дитини в садочку, здійснює догляд за дитиною, приводить та забирає тільки його матір, ОСОБА_1 . Матір цікавиться успіхами дитини, відвідує свята та батьківські збори. Дитина завжди охайна, забезпечена усім необхідним для розвитку. Матір надає велику перевагу всебічному розвитку дитини. Інформація щодо батька дитини, ОСОБА_2 відсутня, оскільки останній до садочка не приходить та не цікавиться життям дитини. Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Медстрахсервіс» про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин у ОСОБА_1 ознак психіатричних захворювань та ознак наркологічних захворювань не виявлено.
18.06.2026 до розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації винесено питання щодо надання до суду висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації були присутні: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір дитини , ОСОБА_1 повідомила, що свої позовні вимоги підтримує. Одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було рекомендовано органу опіки та піклування надати висновок до суду про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с 151-154).
Верховний Суд у своїх позиціях також звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 поживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 . ОСОБА_2 мешкає окремо від дитини. 
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ , держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
З огляду на викладене, з урахуванням наданих до суду доказів, наявність у ОСОБА_1 облаштованого житлового приміщення для дитини, її участі у вихованні сина та ставленні до нього, піклування про його стан здоров`я та розвиток, взаємозв`язок та тісний контакт, наявність заробітку, що дозволяє забезпечувати дитину, пристосованості дитини до умов проживання та оточуючого середовища, кола спілкування та наявності друзів, та, виходячи із найкращих інтересів дітей, суд доходить висновку про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Також, суд наголошує, що визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Аналізуючи вищевикладені доводи, оцінюючи докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з нею є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 36, 51, 104, 105, 112, 114, 122, 136, 141, 155, 160, 161, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 29 Цивільного кодексу України, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання за ВПО: АДРЕСА_4 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (код в ЄДРПОУ: 37501695, вул. Червоної Калини, буд.21-Г, м. Київ) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 14.07.2026.
Суддя: