ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/153/26-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.
Позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у сумі 28236,85 грн.
В обґрунтування позовних вимог Головне управління ДПС у Чернівецькій області зазначає, що за відповідачем рахується податковий борг, який виник у зв`язку з несплатою податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказано, що контролюючим органом було сформовано та направлено засобами поштового зв`язку на податкову адресу відповідача податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, якими визначені суми податкових зобов`язань, однак такі не були сплачені у встановлений законом строк.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строк для подання заяв по суті справи.
Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що належний йому об`єкт нерухомого майна не є об`єктом оподаткування, оскільки належить до групи будівель (споруд) сільськогосподарських товаровиробників, які використовуються за призначенням та не здаються в оренду, лізинг, позичку. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність у нього обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Про вказане відповідач повідомляв контролюючий орган, проте відповідне звернення залишилось без належного реагування. Крім цього у відзиві вказано про сплату відповідачем податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями №6937914-2409-2405-UA73040170000011490 від 30 червня 2025 року на суму 77,96 грн, №6937912-2409-2405-UA73040170000011490 від 30 червня 2025 року на суму 274,13 грн, №6937916-2409-2405-UA73040170000011490 від 30 червня 2025 року на суму 155,85 грн.
У поданій до суду позовній заяві про зменшення позовних вимог представник позивача визнав обставину самостійного часткового погашення відповідачем податкового боргу, вказавши, що залишок непогашеної суми податкового боргу становить 28236,85 грн.
Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Чернівецькій області як платник податків.
Як свідчить зміст наявних у справі матеріалів, Головним управлінням ДПС в Чернівецькій області ухвалювались відносно відповідача податкові повідомлення-рішення за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: №0398856-2409-2409 від 30 серпня 2022 року за податковий період 2021 року на суму 6260,40 грн, №0105179-2409-2409-UA7304017000001490 від 31 травня 2021 року за податковий період 2022 року на суму 6782,10 грн, №0183098-2409-2409-UA7304017000001490 від 17 квітня 2024 року за податковий період 2023 року на суму 6990,78 грн, №0062172-2409-2405-UA7304017000001490 від 07 квітня 2025 року за податковий період 2024 року на суму 7408,14 грн, а також за платежем податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, яке нараховано податковим повідомленням-рішенням №614649-24/24-05 від 14 березня 2025 року за податковий період 2023 року на суму 2754,26 грн.
Крім цього, 20 квітня 2023 року Головним управлінням ДПС в Чернівецькій області винесено відносно ОСОБА_1 податкову вимогу №0000996-1309-2413.
Зазначені вище податкові повідомлення-рішення були вручені відповідачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень з наявними у них відмітками.
Податкова вимога від 20 квітня 2023 року №0000996-1309-2413 була направлена контролюючим органом на адресу відповідача, однак не вручена адресату із зазначенням причини невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до заяви про зменшення позовних вимог, за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 28236,85 грн, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №0398856-2409-2409 від 30 серпня 2022 року, №0105179-2409-2409-UA7304017000001490 від 31 травня 2021 року, №0183098-2409-2409-UA7304017000001490 від 17 квітня 2024 року, №0062172-2409-2405-UA7304017000001490 від 07 квітня 2025 року, №614649-24/24-05 від 14 березня 2025 року (залишок несплаченого грошового зобов`язання по якому становить 795,39 грн).
Отже, за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 28236,85 грн.
Оскільки відповідач у добровільному порядку суму податкового боргу у розмірі 28236,85 грн не сплатив, Головне управління ДПС у Чернівецькій області звернулось до суду з цим позовом.
До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.
У відповідності до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Статтею 8 Податкового кодексу України визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.
Статтею 15 Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом «е» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відповідно до абзацу 1 пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (абзац 1 пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Судом встановлено, що за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 28236,85 грн, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №0398856-2409-2409 від 30 серпня 2022 року, №0105179-2409-2409-UA7304017000001490 від 31 травня 2021 року, №0183098-2409-2409-UA7304017000001490 від 17 квітня 2024 року, №0062172-2409-2405-UA7304017000001490 від 07 квітня 2025 року, №614649-24/24-05 від 14 березня 2025 року (залишок несплаченого грошового зобов`язання по якому становить 795,39 грн).
При цьому згідно з наявними у справі матеріалами вказані податкові повідомлення-рішення були отримані ОСОБА_1 .
Крім цього, як свідчать наявні у справі матеріали, зазначені податкові повідомлення-рішення є чинними, доказів їх оскарження в адміністративному чи судовому порядку відповідачем до суду не подано.
Крім цього судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області з метою погашення податкового боргу, нарахованого у зв`язку з несплатою податкового зобов`язання, було направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 20 квітня 2023 року №0000996-1309-2413.
Пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Враховуючи наведені приписи та встановлені обставини справи, зазначена вимога вважається такою, що вручена відповідачу належним чином.
Водночас зазначена податкова вимога не була відкликана, доказів її оскарження в адміністративному чи судовому порядку відповідачем суду також не надано.
Отже, зазначене податкове зобов`язання є узгодженим, а тому відповідач зобов`язаний сплатити наявну у нього заборгованість у загальній сумі 28236,85 грн.
Поряд з цим доказів добровільної сплати наявних у відповідача грошових зобов`язань до суду не подано.
Доводи відповідача, якими він обґрунтовує безпідставність нарахованого податковим органом грошового зобов`язання та відсутність підстав для його сплати, суд оцінює критично, адже питання правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень, якими визначено суми податкових зобов`язань, не може бути предметом дослідження у цій справі, предметом якої є стягнення податкового боргу, який виник у зв`язку з несплатою зобов`язань, нарахованих на підставі зазначених вище податкових повідомлень-рішень.
Суд зауважує, що в даній справі вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, у той час як питання правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, як і питання правильності визначення у них суми відповідного податкового зобов`язання не є предметом даного спору.
Крім цього, враховуючи вимоги частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України суд зважає на висновки щодо застосування наведених норм Податкового кодексу України, викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09 січня 2024 року у справі №160/9696/22, у постанові від 11 лютого 2026 року у справі №260/3202/25.
Так, судом касаційної інстанції указано про те, що у спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Судом касаційної інстанції у справах №160/9696/22 та №260/3202/25 наголошено, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень. Тобто, у спорах про стягнення податкового боргу суд перевіряє виключно факт наявності узгодженого грошового зобов`язання. Узгоджена сума податкового зобов`язання набуває статусу податкового боргу та підлягає примусовому стягненню. Суд у такій категорії справ не переглядає правомірність визначення суми грошового зобов`язання, а встановлює лише факт наявності боргу та набуття ним статусу узгодженого.
З огляду на наведені норми Податкового кодексу України та висновки Верховного Суду у постановах від 09 січня 2024 року у справі №160/9696/22 від 11 лютого 2026 року у справі №260/3202/25, варто зауважити, що у межах розгляду цієї справи суд не вправі надавати оцінку правомірності нарахуванню ОСОБА_1 грошових зобов`язань у податкових повідомленнях-рішеннях та податковій вимозі, тобто не вправі вирішувати питання їх законності.
Крім того, суд звертає увагу на таке.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
За приписами частини дев`ятої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, може пред`явити зустрічний позов відповідно до положень статті 177 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої та другої статті 177 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Разом з цим відповідач не надав до суду доказів скасування в адміністративному чи судовому порядку податкових повідомлень-рішень №0398856-2409-2409 від 30 серпня 2022 року, №0105179-2409-2409-UA7304017000001490 від 31 травня 2021 року, №0183098-2409-2409-UA7304017000001490 від 17 квітня 2024 року, №0062172-2409-2405-UA7304017000001490 від 07 квітня 2025 року, №614649-24/24-05 від 14 березня 2025 року та/або податкової вимоги від 20 квітня 2023 року №0000996-1309-2413 (у разі незгоди із зазначеним рішенням та податковою вимогою відповідач не був позбавлений права на їх оскарження), а також не скористався правом, передбаченим частиною дев`ятою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 177 Кодексу адміністративного судочинства України, на пред`явлення зустрічного позову до Головного управління ДПС у Чернівецькій області.
Відповідно, відповідачем не спростовано обставин наявності у нього податкового боргу у розмірі 28236,85 грн. Зазначена сума грошового зобов`язання не сплачена відповідачем, що підтверджується наявними у справі матеріалами.
Суд повторно наголошує, що в даній справі вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, у той час як питання правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, як і питання правильності визначення у них суми відповідного податкового зобов`язання не є предметом даного спору.
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доказів, які б свідчили про погашення вказаної суми заборгованості на день розгляду справи, або ж спростовували доводи позивача, відповідачем суду не подано.
Отже, оскільки відповідач не сплатив нараховане грошове зобов`язання у встановлений законом строк, то таке підлягає стягненню в судовому порядку.
Зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, а також виходячи з конституційного принципу обов`язковості сплати податків і зборів, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Чернівецькій області є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 податковий борг на загальну суму 28236,85 грн до відповідних бюджетів.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 16 вересня 2026 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, код ЄДРПОУ 44057187); відповідач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя О.П. Лелюк