ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2026 року м.Дніпро Справа № 908/70/22(908/1564/22)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від скаржника: Майструк В.І.;
від відповідача-1: Хомутов Г.В.
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Кроп Україна" на рішення господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 року у справі №908/70/22(908/1564/22) (суддя Сушко Л.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюпон Україна" (код ЄДРПОУ 33404879 (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 1)
до відповідачів: 
1. Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", код ЄДРПОУ 34216986 (70605, Запорізька область, Пологівський район, м.Пологи, вул.Лесі Українки, 162, кв. 11)
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтенсивні фінанси", код ЄДРПОУ 44036282 (01021, м. Київ, вул. Мечнікова, 16)
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ", код ЄДРПОУ 40921939 (69005, м. Запоріжжя, вул. Якова Новицького, 11)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФМС Україна" (код ЄДРПОУ 41364883, 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8) 
про визнання договорів недійсними,-
в межах справи № 908/70/22 про банкрутство Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", код ЄДРПОУ 34216986 (70605, Запорізька область, Пологівський район, м. Пологи, вул. Лесі Українки, 162, кв. 11),-

ВСТАНОВИВ: 

В провадженні господарського суду Запорізької області (суддя Юлдашев О.О.) перебуває справа № 908/70/22 про банкрутство Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", код ЄДРПОУ 34216986 (70605, Запорізька область, Пологівський район, м.Пологи, вул.Лесі Українки, 162, кв. 11).
Постановою від 28.12.2023 року суд визнав боржника – ПП "Бізон-Тех 2006" банкрутом; відкрив ліквідаційну процедуру у справі; ліквідатором банкрута призначив арбітражного керуючого Сєдову Наталю Іванівну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 496 від 09.04.2013; адреса: вул.Гагаріна, 8, офіс 69, м.Запоріжжя, 69005).
В межах справи №908/70/22 про банкрутство ПП "Бізон-Тех 2006" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюпон Україна" про визнання недійсним договору поруки, укладеного 23.07.2021 року між ПП "Бізон-Тех 2006", як поручителем, і Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ", як кредитором, і визнання недійсним договору факторингу № АМ-1 від 15.12.2021 року, укладеного між ТОВ "Амбар Експорт БКВ", як клієнтом, і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтенсивні Фінанси", як фактором. 
З матеріалів справи слідує, що 23.07.2021 року між ТОВ "Амбар Експорт БКВ" і ПП "Бізон-Тех 2006" були укладені специфікація №2 до договору поставки № 1/21 від 11.01.2021 року, згідно з якою ТОВ "Амбар Експорт БКВ" зобов`язався поставити ПП "Бізон-Тех 2006" насіння соняшника на загальну суму 500 млн. грн. у кількості 25 тисяч тон по ціні 20 000 грн за тону у строк до 28.02.2022 року, а також договір поруки, за яким ПП "Бізон-Тех 2006" поручилось перед ТОВ "Амбар Експорт БКВ" за виконання двадцятьма підприємствами грошових зобов`язань на загальну суму 400 021 320 грн. ТОВ "Амбар Експорт БКВ" викупило право вимоги виконання грошових зобов`язань, строк виконання яких припадав на жовтень місяць 2021 року, а строк оплати ТОВ " Амбар Експорт БКВ" викупленого права припадав на 30.04.2022 року. 
Належне за договором поруки право грошової вимоги ТОВ " Амбар Експорт БКВ" відступило ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" за укладеним між ними договором факторингу № АМ-1 від 15.12.2021 року. 
За вказаними договорами ТОВ " Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" заявило вимоги у справі про банкрутство ПП " Бізон-Тех 2006", які визнані судом в ухвалі від 12.05.2022 року. 
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.06.2023 року у справі №908/70/22 (908/1564/22), яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2024 року у цій справі, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2024 року постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2024 року та ухвалу господарського суду Запорізької області від 08.06.2023 року у справі №908/70/22 (908/1564/22) скасовано, справу № 908/70/22 (908/1564/22) направлено на розгляд до господарського суду Запорізької області.
Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 року у справі № 908/70/22(908/1564/22) в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюпон Україна" відмовлено в повному обсязі.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов таких висновків:
- між ПП "Бізон-Тех 2006" та ТОВ "Амбар Експорт БКВ" існувала домовленість відносно намірів реалізації проекту з перепродажу насіння соняшника для отримання прибутку;
- оспорюваний договір поруки укладено у зв`язку з необхідністю забезпечення
фінансування плану з перепродажу насіння;
- ПП "Бізон-Тех 2006" було спроможне виконати свою роль в цьому плані, в тому числі спроможне виконати умови договору поруки;
- реалізація плану перепродажу насіння соняшника мала принести позитивний фінансовий результат;
- укладання договору поруки не призвело до втрати активів ПП "Бізон-Тех 2006", штучного створення кредиторської заборгованості вказаного підприємства, збереження контролю над ним та його майном.
Також суд дійшов висновку, що непов"язаність ПП "Бізон-Тех 2006" з особами, за яких він поручився, не виключає в даному випадку правомірності поруки ПП "Бізон-Тех 2006" перед заінтересованою особою - ТОВ "Амбар Експорт БКВ".
Суд вказав, що наявними у справі доказами підтверджується обґрунтованість доводів ПП "Бізон-Тех 2006" щодо існування домовленостей з ТОВ "Амбар Експорт БКВ" відносно намірів реалізації проекту з перепродажу насіння соняшника врожаю 2021 року з метою отримання прибутку, а також необхідність поруки ПП "Бізон-Тех 2006" перед заінтересованою відносно нього особою – ТОВ "Амбар Експорт БКВ".
Суд врахував, що ПП "Бізон-Тех 2006" не заперечує відсутності зв`язку між ним і особами, за яких він поручився перед ТОВ "Амбар Експорт БКВ".
Рентабельність проекту не заперечується сторонами спору та підтверджується матеріалами справи.
Аналізуючи спроможність виконання Боржником відведеної підприємству ролі у проекті з урахуванням розподілення функцій між учасниками проекту, суд врахував наступне:
В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що до видів діяльності ТОВ "Амбар Експорт БКВ" відносяться, у тому числі, оптова торгівля зерном, насінням і кормами для тварин, а ПП "Бізон-Тех 2006" – оптова торгівля хімічними продуктами і оптова торгівля зерном, насінням і кормами для тварин. 
ПП "Бізон-Тех 2006" знаходиться на обліку як великий платник податків, що потребує обсяг доходу від усіх видів діяльності за останні чотири послідовні податкові (звітні) квартали понад еквівалент 50 мільйонів євро (підпункт 14.1.24 пункту 14.1 статті 14 ПК України), що становить більше 1,6 млрд гривень з урахуванням середнього курсу НБУ гривні до євро в 2020 і 2021 роках.
Ліквідатором подано суду здійснений Товариством з обмежено відповідальністю Аудиторською фірмою "ПАРТНЕР" аудиторський висновок з виконання погоджених процедур стосовно існування станом на 23.07.2021 року економічної вигоди (мети) для ПП "Бізон-Тех 2006" при укладенні договору поруки від 23.07.2021 року з ТОВ "Амбар Експорт БКВ", як складової частини спільного проекту по закупівлі насіння соняшнику згідно з Специфікацією №2 до Договору поставки № 1/21 від 11.01.2021 року між ТОВ "Амбар Експорт БКВ" та ПП "Бізон-Тех 2006" з наміром його подальшої реалізації за ринковими цінами до 30.04.2022 року.
У звіті аудитор зазначає, що при виконанні узгоджених процедур ним враховано документи про фінансову звітність ТОВ "Амбар Експорт БКВ", господарські операції між ТОВ "Амбар Експорт БКВ" і ПП "Бізон-Тех 2006" за договором поставки, відступлення права вимоги, звіт арбітражного керуючого за результатами аналізу фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності, документи про становище на ринках та про наявність ознак неплатоспроможності ПП ПП "Бізон-Тех 2006", а також фінансову звітність ПП "Бізон-Тех 2006 за рік, що закінчився 31.12.2020 року зі звітом незалежного аудитора ТОВ "Ррассел Бедфорд Ер Сі Джі" від 31.05.2021 року, в якому підтверджено масштабність діяльності ПП "Бізон-Тех 2006", яке входить до групи компаній БКВ, станом на 2020 рік мало 23 філіали по всій Україні та середню чисельність співробітників у 508 осіб, співпрацювало із Syngenta, Monsanto, Лимагрейн, BASF, Маисадур Семанс, Bayer, KWS, Океан Инвест, Август-Україна, Коссад Семанс, як дистриб`ютор продукції вказаних компаній. ПП "Бізон-Тех 2006" мало преміальні партнерські програми із ТОВ"Сингента" про поставку на користь останнього 550 тон насіння соняшника згідно з договорами купівлі-продажу договір купівлі-продажу № 461/20/СП від 06.11.2020 року та № 485/20/СП від 12.11.2020 року (аркуш 23 звіту).
На думку суду, наведена інформація свідчить на користь спроможності прийняття ПП "Бізон-Тех 2006" участі в проекті для придбання насіння соняшника з метою його реалізації.
У 2019-2020 роки ТОВ "Амбар Експорт БКВ" поставило ПП "Бізон-Тех 2006" різні сільськогосподарські культури на суму понад 200 681 418,21 гривень, що підтверджує правдивість доводів ПП "Бізон-Тех 2006" про те, що проекти з поетапного перепродажу сільськогосподарської продукції реалізовувались ним спільно з ТОВ "Амбар Експорт БКВ" у попередні періоди. Також у 2021 році відповідно до Специфікації № 1 від 11.01.2021 до договору поставки ПП "Бізон-Тех 2006" вже перерахувало ТОВ "Амбар Експорт БКВ" оплату за пшеницю насіннєву 341 990 174,83 грн.
На аркушах 11-23 звіту наведено встановлену аудитором під час виконання узгоджених процедур клієнтську базу ТОВ "Амбар Експорт БКВ" з 290 виробників та постачальників сільськогосподарської продукції, господарські операції з якими лише за період з 01.07.2020 по 30.06.2021 склали 1 606 980 148,38 гривень (аркуші 21-23 звіту), що також підтверджує спроможність виконання ТОВ "Амбар Експорт БКВ" взятих на себе зобов`язань за Специфікацією № 2.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кортева Кроп Україна" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дюпон Україна" (оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що:
- укладення договору поруки від 23.07.2021 року безпосередньо порушує права апелянта як кредитора боржника, оскільки внаслідок його укладення була штучно створена кредиторська заборгованість боржника, що впливає на задоволення вимог кредиторів;
- суд не надав належної оцінки обставинам того, що оспорюваний договір поруки від 23.07.2021 року укладений між боржником та заінтересованою особою, що є підставою для визнання його недійсним за ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, що внаслідок його укладення боржник став неплатоспроможним і тому цей договір є фраудаторним правочином, оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків та укладений на шкоду іншим кредиторам боржника;
- недійсність договору поруки від 23.07.2021 року є підставою для визнання недійсним договору факторингу № АМ-1 від 15.12.2021 року, оскільки предметом останнього є вимога, що випливає з недійсного правочину. 
На думку скаржника суд визнав встановленими обставини, що не були доведені належними та допустимими доказами; дійшов висновків, що не відповідають встановленим обставинам справи; порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, під час повторного розгляду справи не врахував вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.03.2024 року у даній справі.
Наведене, за твердженням апелянта, є підставою для скасування оскаржуваного ним рішення.
Скаржник просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 року у справі № 908/70/22 (908/1564/22) та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Кроп Україна" у повному обсязі, а саме - визнати недійсним договір поруки від 23.07.2021 року, укладений поручителем Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (ідентифікаційний код 34216986) та кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ" (ідентифікаційний код 40921939); визнати недійсним договір факторингу № АМ-1 від 15.12.2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтенсивні Фінанси" (ідентифікаційний код 44036282) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ" (ідентифікаційний код 40921939).
У відзиві на апеляційну скаргу ПП "Бізон-Тех 2006"  заперечує проти наведених апелянтом доводів, проти задоволення апеляційної скарги та просить рішення господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 року у справі № 908/70/22 (908/1564/22) залишити без змін.
ПП "Бізон-Тех 2006" за доводами відзиву зазначає, що позивач не спростував фактів існування Проекту і його рентабельності, а також необхідності та доцільності укладання договору поруки Боржником для реалізації Проекту.
Обґрунтування позовних вимог зведене до називання позивачем Проекту "схемою", врахування договору поруки як самостійного правочину, а не складової Проекту та посилання на передбачені ст.42 КУзПБ ознаки, які свідчать про підозрілість правочинів (строк укладання договору поруки менш ніж за три роки до порушення провадження у справі про банкрутство, вчинення правочину і пов`язаність його сторін), але не спростовують їх правомірності.
Підприємство зазначає, що відповідно до ч.1 ст.42 КзПБ: "Правочини ... можуть бути визнані недійсними господарським судом ... якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: ...боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим".
Для застосування вказаної норми визначальним є не лише факт взяття боржником зобов`язання, а те, що наслідком, результатом його виконання є виникнення у боржника неплатоспроможності.
Враховуючи відсутність прямого причинного зв`язку між укладанням договору поруки (внаслідок укладання якого не відбулось відчуження майна чи коштів Боржника) і банкрутством Боржника, виключається можливість визнання недійсним оспорюваного правочину за вказаною частиною.
Також у відзиві вказано, що пред`явлення позивачем вимог про скасування зазначених вище договорів зумовлене однією єдиною метою - боротьбою за голоси у зборах та комітеті кредиторів Боржника (і факт цього позивач не заперечує), яка позбавлена сенсу, оскільки жоден з оскаржених правочинів не призвів до зменшення активів Боржника, а їх скасування не матиме своїм наслідком повернення Боржнику майна чи коштів. Більше того, навіть зміна складу кредиторів 4-ї черги (мається на увазі отримання позивачем, як кредитором 4-ї черги, більшої кількості голосів у разі скасування договору поруки) нічого не змінить ні для позивача, ні для жодного з представників цієї черги, адже Боржника вже визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру (відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 28.12.2023 року у справі 908/70/22, що набрала законної сили), а майна Боржника не вистачає навіть для задоволення вимог кредитора 3-ї черги - Державної податкової служби України.
ПП "Бізон-Тех 2006" у відзиві стисло викладає обставини укладання договору поруки та його суті, зауважуючи, що:
- укладання договору поруки було спрямоване не на ухилення Боржником від виконання зобов`язань перед кредиторами, а, навпаки, на отримання прибутку, що дозволило б продовжити виконання зобов`язань перед ними. Реальність таких намірів Боржника підтверджується тенденцією зменшення заборгованості Боржника перед своїми кредиторами, що визнається учасниками цієї справи і судами, які розглядали цю справи;
- реалізувати вказаний проект не вдалося внаслідок блокування діяльності Боржника: наприкінці серпня 2021 року були відкритті виконавчі провадження з накладанням арештів на усі майно і кошти Боржника за пред`явленими ТОВ "ЮПЛ Україна" виконавчими написами, а згодом іншим кредитором було ініційовано справу про банкрутство Боржника;
- сукупність вказаних обставин виключила можливість реалізації Проекту.
Вказує, що укладання договору поруки мало абсолютно логічну, послідовну та економічно вигідну мету, як для Боржника, так і для його кредиторів. При цьому ризики його укладання були мінімальними (зобов`язання мали виконуватись на користь сестринської компанії (яка є учасником Проекту) і зобов`язанням Боржника за договором поруки кореспондує право вимоги до існуючих підприємств-боржників і переходять до Боржника у разі виконання ним зобов`язання в силу п.3 ч.1 ст.512 і ч.2 ст.556 Цивільного кодексу України) і з головним для підприємницької діяльності результатом - можливістю отримання прибутку (перелічені обставини підтверджені наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, Меморандумом від 23.07.2021 року і Аудиторським висновком від 09.07.2024 року). Досягнення вказаної мети стало неможливим саме в силу об`єктивних причин.
Також Підприємство у відзиві спростовує доводи апелянта про невиконання судом першої інстанції вказівок Верховного Суду.
Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не надали, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили.
Відповідно до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав: 
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.01.2022 року, зокрема, відкрито провадження у справі № 908/70/22 про банкрутство Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006". Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Куликівське хлібоприймальне підприємство" до боржника у розмірі 47 442 326,54 грн основного боргу. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Клименка О.Ю. 
Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.05.2022 року у справі № 908/70/22 визнані кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюпон Україна" до боржника у розмірі 241 257 035,09 грн., з яких: 241 252 073,09 грн. основний борг з четвертою чергою задоволення, 4 962,00 грн. судовий збір з першою чергою задоволення.
У серпні 2022 року в межах справи про банкрутство Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" кредитором боржника - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюпон Україна" пред`явлено позов про визнання недійсними договору поруки від 23.07.2021 року, укладеного між поручителем Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" та кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ" , а також договору факторингу № АМ-1 від 15.12.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтенсивні фінанси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ". 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Дюпон Україна" є другим найбільшим кредитором ПП "Бізон-Тех 2006", права та інтереси якого були порушені укладеним між заінтересованими особами ПП "Бізон-Тех 2006" і ТОВ "Амбар Експорт БКВ" договором поруки, що спрямований не на настання реальних наслідків, а на штучне збільшення кредиторської заборгованості, для гарантованої присутності ТОВ "Фінансова компанія "Інтенсивні фінанси" у комітеті (зборах) кредиторів з правом вирішального голосу із кількістю голосів 47,1% від загальної кількості, що дає останньому право самостійно приймати рішення в комітеті та на зборах кредиторів. Договір поруки укладено менш ніж за три роки до порушення провадження у справі про банкрутство. ПП "Бізон-Тех 2006" взяло на себе зобов`язання без вчинення відповідних майнових дій іншою стороною і внаслідок поруки ПП "Бізон-Тех 2006" стало неплатоспроможним, а виконання зобов`язань перед іншими кредиторами стало неможливим. Договір поруки є фраудаторним правочином, не виконує забезпечувальної функції, оскільки покладає на ПП "Бізон-Тех 2006" зобов`язання зі сплати коштів незалежно від допущення порушення підприємствами, права вимоги до яких ТОВ " Амбар Експорт БКВ" викупило. ТОВ "Амбар Експорт БКВ" не вчиняло дій щодо стягнення простроченої заборгованості з ПП "Бізон-Тех 2006" , а лише пред`явило вимоги до нього після порушення провадження у цій справі про банкрутство.
Ухвалюючи попередні судові рішення за даним позовом, суд першої та апеляційної інстанції виходили з того, що матеріалами справи не підтверджується здійснення відповідачами, шляхом укладення спірного договору поруки від 23.07.2021 року, умисних, недобросовісних дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір активів боржника, спрямованих на ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань перед кредиторами, з метою завдання їм шкоди, зокрема ТОВ "Дюпон Україна", тобто зловживання правом, що і є основною ознакою фраудаторного правочину.
Відповідно, відсутні і підстави для визнання недійсним договору факторингу № АМ-1 від 15.12.2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси", недійсність якого позивач обґрунтовує виключно недійсністю договору поруки від 23.07.2021 року.. 
Скасовуючи ухвалу господарського суду Запорізької області від 08.06.2023 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.01.2024 року у справі №908/70/22 (908/1564/22) і направляючи справу на новий розгляд до господарського суду Запорізької області, Верховний Суд в постанові від 06.03.2024 року зауважив, що:
- суди попередніх інстанцій усунулись від фактичного з`ясування обставин, на які посилався ТОВ "Дюпон Україна" упродовж всього розгляду справи. Зокрема, суди ухилились від з`ясування обставин дій боржника щодо укладення спірного договору за ознаками сумнівності в контексті їх добросовісності за ознаками фраудаторності правочину;
- суди попередніх інстанцій, всупереч вимогам ст.ст. 3, 12, 203, 215 ЦК України та ст. 42 КУзПБ, а також висновкам Верховного Суду, якими скаржник аргументував доводи своєї касаційної скарги, не перевірили дійсні мотиви укладення боржником оспорюваних договорів та не спростували доводи позивача про те, що метою наведених договорів насправді було виключно збереження контролю над підприємством та уникнення звернення стягнення на майно боржника;
- виходячи із меж перегляду справи у касаційній інстанції, а також враховуючи доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також судами не виконано вказівки суду касаційної інстанції, які є обов`язковими при новому розгляді справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
З матеріалів справи встановлено наступне:
Спірні правовідносини виникли за таких фактичних обставин:
20.01.2022 року - відкрито провадження у справі про банкрутство "Бізон-Тех 2006", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном.
04.02.2022 року - на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено публікацію оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
23.03.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" звернулось до суду з заявою про визнання грошових вимог на суму 72 780 873,21 грн.
Ця заборгованість виникла із договору про надання поворотної фінансової допомоги № 01/04/2021 від 01.04.2021 року (далі - договір позики), укладеного між боржником ТОВ "Бізон-Тех 2006" та ТОВ "Амбар Експорт БКВ", права вимоги за яким надалі перейшли до ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" за договором факторингу АМ-2 від 15.12.2021 року. 
В подальшому, 21.04.2022 року, ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" звернулось до суду з заявою про збільшення кредиторських вимог на суму 400 021 320,00 грн.
Підставою такого збільшення стала заборгованість ТОВ "Бізон-Тех 2006" перед ТОВ "Амбар Експорт БКВ" /за договором поруки від 23.07.2021 року/, права вимоги за яким перейшли до ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" за договором факторингу АМ-1 від 15.12.2021 року.
Встановлено, що ухвалою суду від 28.04.2022 року визнано грошові вимоги ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" на загальну суму 472 802 193,21 грн основного боргу з четвертою чергою задоволення та 4 962,00 грн судового збору з першою чергою задоволення.
12.05.2022 року судом визнано грошові вимоги ТОВ "Дюпон Україна" (нова назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кортева Кроп Україна") на загальну суму 241 252 073,09 грн основного боргу з четвертою чергою задоволення та 4 962,00 грн судового збору з першою чергою задоволення.
Як вказано вище, предметом позовної заяви є оскарження договору поруки від 23.07.2021 року,, який позивач просить визнати недійсним за ознаками фраудаторності та обставинами, передбаченими ст. 42 КУзПБ, а також договору факторингу АМ-1 від 15.12.2021 року, оскільки право вимоги за цим договором перейшло за недійсним правочином поруки. 
Під час розгляду справи судом встановлено, що 23.07.2021 року між ТОВ "Амбар Експорт БКВ" і ПП "Бізон-Тех 2006" були укладені специфікація № 2 до договору поставки № 1/21 від 11.01.2021 року, згідно з якою ТОВ "Амбар Експорт БКВ" зобов`язався поставити ПП "Бізон-Тех 2006" насіння соняшника на загальну суму 500 млн. грн. у кількості 25 тисяч тон по ціні 20 000 грн за тону у строк до 28.02.2022 року, а також договір поруки за яким ПП "Бізон-Тех 2006" поручилось перед ТОВ "Амбар Експорт БКВ" за виконання двадцятьма підприємствами грошових зобов`язань на загальну суму 400 021 320 грн.
Належне за договором поруки право грошової вимоги ТОВ "Амбар Експорт БКВ" відступило ТОВ "Фінансова Компанія"“Інтенсивні Фінанси" за укладеним між ними договором факторингу № АМ-1 від 15.12.2021 року.
Відповідно до умов договору поруки:
- ТОВ "Бізон-Тех 2006" поручився перед ТОВ "Амбар Експорт БКВ" за своєчасне і належне виконання боржниками основних правочинів (п. 2.1. договору поруки);
-основними правочинами є договори купівлі-продажу (поставки) товарів та угоди про_розірвання таких договорів (п.п. 1.1.1. п. 1.1. договору поруки);
- укладення договору поруки не має на меті отримання прибутку, поручитель не отримує і не має права на отримання від боржників за основними зобов`язаннями прибутку у будь-якій формі за надання поруки за цим договором (п.1.6. договору поруки);
- у разі порушення боржниками своїх зобов`язань ТОВ "Бізон-Тех 2006" зобов`язується сплатити ТОВ "Амбар Експорт БКВ" за будь-яких обставин усі суми, належні останньому за основними правочинами (п. 3.1. договору поруки);
- пред`явлення кредитором ТОВ "Амбар Експорт БКВ" вимоги до поручителя ТОВ "Бізон-Тех 2006" або до боржників, чи здійснення їх попереднього повідомлення, надання будь - якої інформації або документів поручителю не є обов`язковим і необхідним для виконання цього договору поруки (п.3.1. договору поруки);
- ТОВ "Бізон-Тех 2006" має право сплатити кредитору ТОВ "Амбар Експорт БКВ" суми, належні йому від боржників за основними правочинами до порушення боржниками їх зобов`язань, якщо він розуміє, що боржники не виконають своєчасно і належним чином свої зобов`язання (п.3.1. договору поруки);
- кредитор не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт невиконання боржниками основних зобов`язань (п.3.2. договору поруки).
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування. У разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі – відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Строк, встановлений у ст. 42 КУзПБ (три роки, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство), становить так званий "підозрілий період", у межах якого є найбільш вірогідним вчинення боржником правочинів, опосередковано спрямованих на завдання шкоди кредиторам боржника.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання – надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 року у справі №910/8357/18).
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Подібна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом у своїх постановах, зокрема від 20.01.2021 року у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 13.10.2020 року у справі № 04/14-10/5026/2337/2011.
Колегія суддів звертає увагу, що фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику. Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.
Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути:
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі);
- контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що частина друга статті 96 ЦК України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредитором. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.
Правочини за участю боржника, які допомагають реалізувати таку мету, мають ознаки фраудаторності, незалежно від того, чи такий правочин є двостороннім (одностороннім) чи багатостороннім (у якому буде задіяно низку учасників, об`єднаних єдиною неправомірною метою). 
Згідно висновків Верховного Суду, які викладені в постанові від 06.03.2024 року:
- станом на момент укладення оспорюваних договорів ТОВ "Бізон-Тех 2006" знаходилось у стані критичної неплатоспроможності з існуючою стійкою заборгованістю перед кредиторами, яку Банкрут вже не міг повернути, що слідує зі Звіту за результатами аналізу фінансової звітності, проведеним розпорядником майна Боржника;
- суди встановили, що Боржник взяв на себе зобов`язання, передбачене
договором поруки на суму 400 021 320 грн без відповідних майнових дій з боку контрагента, в той час, коли кредиторська заборгованість ТОВ "Бізон-Тех 2006" складала 0,9 млрд. грн (п. 28 постанови);
- помилковим є висновок суду апеляційної інстанції, що відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Бізон-Тех 2006" пов`язано з невиконанням останнім своїх зобов`язань за іншими правовідносинами, відмінними від договору поруки та договору факторингу 1;
- суд апеляційної інстанції не врахував, що вчинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів (п. 34);
-оскільки договір поруки є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети, то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору має з`ясовувати дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви легітимними (п. 35);
- суди попередніх інстанцій також не встановили наявності обставин чи доказів легітимної мети ТОВ "Бізон-Тех 2006" узяття на себе зобов`язання 20-ти юридичних осіб і чи пов`язані такі особи з боржником (п. 36);
- неаргументованим є висновок суду другої інстанції про те, що укладення
оспорюваного договору не завдало збитків Боржнику або кредиторам та не свідчить про недобросовісну та нерозумну поведінку боржника, оскільки, метою такого договору могло бути штучне створення кредиторської заборгованості на шкоду інтересам інших кредиторів аби кінцеві бенефіціарні власники (за допомогою заінтересованих осіб) зберегли контроль над підприємством та його майном (п. 37);
- скаржник упродовж всього розгляду спору стверджував, що:
- ТОВ "Амбар Експорт БКВ" є заінтересованою особою стосовно ТОВ "Бізон-Тех 2006", оскільки станом на дату укладення оспорюваних договорів ці товариства мали одного кінцевого бенефіціарного власника,
- ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" є заінтересованою особою стосовно ТОВ "Бізон-Тех 2006" та ТОВ "Амбар Експорт БКВ", оскільки кінцевий бенефіціарний власник ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" тривалий час працював у ТОВ "Бізон-Тех 2006" та групі BKW Group (БКВ Груп), до якої входять ТОВ"Бізон-Тех 2006" та ТОВ "Амбар Експорт БКВ (п. 38).
- якщо правочини у підозрілий період вчиняються із заінтересованими особами, повинна діяти ще одна правова презумпція, оскільки заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Ця презумпція стосується осіб, передбачених у статті 1 КУзПБ, де визначено коло заінтересованих осіб, а дія такої презумпції повинна накладати тягар доказування і на заінтересовану особу (п. 40);
- з огляду на наявне у законодавстві тлумачення понять "заінтересовані особи" та "пов`язані особи", суди дійшли до помилкового висновку про те, що у контексті встановлених у цій справі обставин укладення боржником правочину з заінтересованою особою не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки такі висновки прямо протирічить частині другій ст. 42 КУзПБ (п. 44);
- у зв`язку із наведеним є підстави констатувати, що суди попередніх інстанцій, усунулись від фактичного з`ясування обставин, на які посилався ТОВ "Дюпон Україна" упродовж всього розгляду справи. Зокрема, суди ухилились від з`ясування обставин дій Боржника щодо укладення спірного договору за ознаками сумнівності в контексті їх добросовісності за ознаками фраудаторності правочину (п. 45);
- суди попередніх інстанцій, всупереч вимогам ст.ст. 3, 12, 203, 215 ЦК України та ст. 42 КУзПБ, а також висновкам Верховного Суду, якими скаржник аргументував доводи своєї касаційної скарги, не перевірили дійсні мотиви укладення боржником оспорюваних договорів та не спростували доводи позивача про те, що метою наведених договорів насправді було виключно збереження контролю над підприємством та уникнення звернення стягнення на майно боржника (п. 46).
Отже, Верховний Суд повністю погодився з доводами позивача про те, що:
- договір поруки і оспорюваний договір факторингу укладені у підозрілий період із заінтересованими особами до Боржника з метою уникнення звернення стягнення на майно Боржника та збереження контролю над підприємством, що свідчить про їх фраудаторність;
В контексті обставин цієї справи, наведене є підставою для визнання недійсним оспорюваних договорів. 
Так, за оскаржуваним договором поруки Боржник взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони. При цьому, Боржник уклав договір поруки і поручився за 20 осіб, з якими Боржник навіть не мав будь-яких відносин, на загальну суму понад 400 мільйонів гривень, що є нетиповою діловою практикою та свідчить про те, що договір поруки був укладений з іншою метою, аніж забезпечення виконання боржником зобов`язання.
Визнання штучних кредиторських вимог заінтересованої особи унеможливлює максимально справедливе задоволення грошових вимог добросовісних кредиторів.
Між тим, під час нового розгляду справи суд першої інстанції не врахував належним чином висновки касаційного суду і дійшов висновку про те, що:
- між ПП "Бізон-Тех 2006" та ТОВ "Амбар Експорт БКВ" нібито існувала домовленість відносно намірів реалізації проекту з перепродажу насіння соняшника для отримання прибутку; 
- договір поруки на 400 млн грн був необхідний для забезпечення "фінансування" проекту з перепродажу насіння;
- ПП " Бізон Тех 2006 " було спроможне виконати свою роль в цьому проекті, в т.ч. з виконання поруки;
- реалізація проекту перепродажу насіння соняшника мала принести "позитивний" фінансовий результат;
- укладання договору поруки не призвело до втрати активів ПП "Бізон-Тех 2006" та штучного створення його кредиторської заборгованості і збереження контролю над підприємством та його майном;
- неповязаність ПП "Бізон-Тех 2006" та особами, за яких він поручився, не виключає в даному випадку правомірності поруки ПП "Бізон-Тех 2006" перед заінтересованою особою – ТОВ "Амбар Експорт БКВ".
На думку колегії суддів наведені висновки суду першої інстанції ґрунтуються виключно на припущеннях та суперечать обставинам справи.
Суд не надав оцінки всім доводам позивача та не навів належного обґрунтування неприйняття його доводів.
Отже, оспорювані договір поруки і договір факторингу укладені у підозрілий період із заінтересованими особами до Боржника з метою уникнення звернення стягнення на майно Боржника та збереження контролю над підприємством, що свідчить про їх фраудаторність;
ПП "Бізон-Тех 2006" до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.
Договір поруки є фраудаторним правочином, вчиненим всупереч принципам добросовісності та розумності, а також без мети реального настання правових наслідків, що в свою чергу, має своїм наслідком недійсність договору факторингу.
Недійсність вимоги за договором поруки має своїм наслідком недійсність оспорюваного у цій справі договору факторингу, за яким суд визнав штучні кредиторські вимоги заінтересованої особи і це унеможливлює максимально справедливе задоволення грошових вимог добросовісних кредиторів;
Оспорювані договір поруки і договір факторингу укладені у підозрілий період із заінтересованими особами до Боржника, що є підставою для визнання їх недійсними.
Суд першої інстанції, встановивши обставини укладення оспорюваних договорів у підозрілий період із заінтересованими особами до Боржника, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними судом у межах провадження у справі про банкрутство, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, зокрема з тієї підстави, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.
Водночас, правочини, вчинені боржником протягом 3-х років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними судом у межах провадження у справі про банкрутство також у зв`язку з тим, що боржник уклав договір із заінтересованою особою (ч.2 ст.42 КУзПБ).
Відтак, положення ст. 42 КУзПБ розширюють визначені приписами ст. 215 Цивільного кодексу України підстави для визнання недійсними правочинів та надають можливість визнати недійсною угоду, яка відповідає вимогам Цивільного та Господарського законодавства, проте вчинена у період протягом 3-х років до відкриття процедури банкрутства, та вчинена на шкоду боржнику або його кредиторам.
В ст. 1 КУзПБ визначено, що заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.
Протягом усього судового розгляду позивач наголошував, з чим погодився і Верховний Суд, на тому, що Боржник уклав договір поруки із заінтересованою особою – ТОВ "Амбар Експорт БКВ".
Це товариство є заінтересованою особою щодо Боржника у зв`язку з тим, що обидві компанії:
- станом на 23.07.2021 (дату укладення договору поруки) мали одного засновника та кінцевого бенефіціарного власника - ОСОБА_1 :
- підписант та кінцевий бенефіціарний власник ПП "Бізон-Тех 2006" - ОСОБА_1 ;
- кінцевий бенефіціарний власник ТОВ "Амбар Експорт БКВ"- ОСОБА_1 .
Відповідні докази наявні в матеріалах справи.
Тобто, фактично ОСОБА_1 був єдиною особою, яка вирішувала господарську доцільність укладення договору поруки.
Також доведено, що вказані юридичні особи належать до однієї комерційної групи: ТОВ "Амбар Експорт БКВ" та ПП "Бізон-Тех 2006" є компаніями BKW Group (БКВ Груп), що підтверджується інформацією із сайту БКВ Груп та роздруківкою із інформаційної системи Youcontrol, які додано до матеріалів справи.
Отже, ТОВ "Амбар Експорт БКВ" та ПП "Бізон-Тех 2006" входять до однієї комерційної структури та знаходяться під контролем однієї і тієї ж особи - ОСОБА_2 , бенефіціара БКВ Груп, що прямо свідчить про їх заінтересованість.
Верховний Суд погодився з доводами позивача та зазначив, що у контексті встановлених у цій справі обставин, укладення боржником правочину з заінтересованою особою може бути підставою для визнання його недійсним відповідно до ч. 2 ст. 42 КУзПБ (п.44 постанови).
Матеріали справи свідчать, що в подальшому право вимоги до Боржника за оспорюваним договором поруки перейшло до іншої заінтересованої особи – ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" на підставі оспорюваного договору факторингу.
В обґрунтування доводів заінтересованості вказаної юридичної особи по відношенню до Боржника та ТОВ "Амбар Експорт БКВ" позивач посилався на наступне:
- згідно постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2017 року по справі № 331/3616/17 ОСОБА_3 працює юрисконсультом на ПП "Бізон-Тех 2006" (роздруківки постанови та знімку з сайту Судової влади в матеріалах справи);
- ОСОБА_4 , як мінімум у 2019 році, був керівником інноваційних проектів BKW Group:
- згідно однієї з публікацій від 21.11.2019 року ОСОБА_4 протягом кількох останніх років відповідає за впровадження новітніх технологій в компаніях, що входять до групи BKW ( ПП"Бізон-Тех 2006", ТОВ "Амбар Експорт БКВ", ТОВ "Океан Інвест" та Агрохолдингу "Landfort");
- публікації від 16.04.2019 року ОСОБА_4 в якості куратора проекту компанії "Амбар Експорт БКВ" - коментує особливості роботи Telegram-боту Ambar Export BKW;
- ОСОБА_3 був також кінцевим бенефіціарним власником компанії "Амбар Трейдінг", яка в подальшому перейшла під контроль ОСОБА_5 , який є братом Вадима Коверника (витяги та відповідні роздруківки додано позивачем до матеріалів справи).
Наведене, на думку позивача, дає можливість дійти висновку, що право вимоги до ПП "Бізон-Тех 2006" за договором поруки далі перейшло до іншої заінтересованої особи – ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси". 
Вказані доводи не були спростовані відповідачами під час нового розгляду справи. Суд першої інстанції також не встановив обставин, які б заперечували ці факти. Навпаки, суд першої інстанції констатував їх існування.
Водночас, правочини, укладені боржником протягом трьох років до відкриття провадження у справі про банкрутство вважаються такими, що вчинені у підозрілий період і до них застосовується презумпція сумнівності і такі правочини боржника можуть бути визнані недійсним на підставі ст. 42 КУзПБ (постанови Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі № 910/12809/16, від 30.01.2019 року у справі № 910/6179/17).
Отже, і договір поруки, і договір факторингу, які є предметом позовних вимог, укладені у підозрілий період із заінтересованими особами до Боржника, а відтак є сумнівними і мають бути визнанні недійсними на підставі ст. 42 КУзПБ.
З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що обидва договори укладені з метою збереження контролю над майном Боржника, і спрямовані вони на уникнення звернення стягнення на майно Боржника, що свідчить про їх фраудаторність.
Укладення оспорюваних договорів із заінтересованими особами у підозрілий період є самостійною підставою для визнання правочину недійсним, оскільки абз. 2 ч. 2 ст. 42 КУзПБ не ставить жодних інших додаткових умов для визнання договору недійсним.
У цьому зв`язку колегія суддів звертається до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 06.03.2024 року у даній справі, а саме:
"34. Колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції, який пославшись на те, що в матеріалах справи відсутні докази виконання ПП Бізон-Тех 2006 грошових зобов`язань інших підприємств перед ТОВ Амбар Експорт БКВ, що було передбачено спірним договором поруки, а відкриття провадження у справі про банкрутство ПП Бізон-Тех 2006 пов`язано з невиконанням останнім своїх зобов`язань за іншими правовідносинами, не врахував, що вчинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

35. Проте, оскільки договір поруки є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети, то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору має з`ясовувати дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви легітимними.

36. Суди попередніх інстанцій, також, не встановили наявності обставин чи доказів легітимної мети ТОВ “Бізон-Тех 2006” узяття на себе зобов`язання 20-ти юридичних осіб і чи пов`язані такі особи з боржником.

37. Не дивлячись на те, що за договором поруки від 23.07.2021 не здійснювалось дій з відчуження належного боржнику майна та не зменшувалась маса його активів, неаргументованим є висновок суду другої інстанції про те, що укладення оспорюваного договору не завдало збитків боржнику або кредиторам та не свідчить про недобросовісну та нерозумну поведінку боржника, оскільки, метою такого договору могло бути штучне створення кредиторської заборгованості на шкоду інтересам інших кредиторів аби кінцеві бенефіціарні власники (за допомогою заінтересованих осіб) зберегли контроль над підприємством та його майном.

38. Крім того, слід зазначити, що скаржник упродовж всього розгляду спору стверджував, що ТОВ “Амбар Експорт БКВ” є заінтересованою особою стосовно ТОВ “Бізон Тех 2006”, оскільки станом на дату укладення оспорюваних договорів ТОВ “Амбар Експорт БКВ” та ТОВ “Бізон Тех 2006” мали одного кінцевого бенефіціарного власника - ОСОБА_1 , а також про те, що ТОВ “Фінансова компанія “Інтенсивні фінанси” є заінтересованою особою стосовно ТОВ “Бізон Тех 2006” та ТОВ “Амбар Експорт БКВ”, оскільки кінцевий бенефіціарний власник ТОВ “Фінансова компанія “Інтенсивні фінанси” - ОСОБА_3 тривалий час працював у ТОВ “Бізон Тех 2006” та групі BKW Group (БКВ Груп), до якої входять ТОВ “Бізон Тех 2006” та ТОВ “Амбар Експорт БКВ”.

39. За приписами статті 1 КУзПБ, заінтересовані особи стосовно боржника – юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

40. Якщо правочини у підозрілий період вчиняються із заінтересованими особами, повинна діяти ще одна правова презумпція, оскільки заінтересована особа знає про стан неплатоспроможності боржника при вчиненні правочину. Ця презумпція стосується осіб, передбачених у статті 1 КУзПБ, де визначено коло заінтересованих осіб, а дія такої презумпції повинна накладати тягар доказування і на заінтересовану особу.

41. Згідно статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" кінцевий бенефіціарний власник (контролер) – фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов`язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

42. Відповідно до наведеного у Податковому кодексі України визначення терміну "пов`язані особи" - це юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають таким ознакам, юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім`ї, які здійснюють контроль за платником податку (п.п.14.1.159 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

43. У статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" міститься визначення поняття контролю, як вирішального впливу однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання.

44. Отже, з огляду на зазначене та наявне у законодавстві тлумачення понять "заінтересовані особи" та "пов`язані особи", суди дійшли до помилкового висновку про те, що у контексті встановлених у цій справі обставин, укладення боржником правочину з заінтересованою особою не може бути підставою для визнання його недійсним, оскільки такі висновки прямо протирічить частини другій статті 42 КУзПБ"…
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За доводами апеляційної скарги апелянт також звертає увагу на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв новий доказ по справі, яким обґрунтував відмову в задоволенні позову в контексті висновку Верховного Суду встановити легітимну мету укладення договору поруки, що на думку скаржника є порушенням норм процесуального права.
Щодо посилання суду на новий доказ у справі, який долучено при повторному розгляді позовних вимог, колегія суддів звертає увагу на наступне: 
Як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, обґрунтованість доводів ПП "Бізон-Тех 2006" щодо існування домовленостей з ТОВ "Амбар Експорт БКВ" відносно намірів реалізації проекту з перепродажу насіння соняшника врожаю 2021 року з метою отримання прибутку, а також необхідність поруки ПП "Бізон-Тех 2006" перед заінтересованою відносно нього особою – ТОВ "Амбар Експорт БКВ", спроможність виконання Боржником відведеної підприємству ролі у проекті з урахуванням розподілення функцій між учасниками проекту підтверджується наданим суду ліквідатором Боржника проведеним ТОВ Аудиторською фірмою "ПАРТНЕР" аудиторським висновком з виконання погоджених процедур стосовно існування станом на 23.07.2021 року економічної вигоди (мети) для ПП "Бізон-Тех 2006" при укладенні договору поруки від 23.07.2021 року з ТОВ "Амбар Експорт БКВ", як складової частини спільного проекту по закупівлі насіння соняшнику згідно з Специфікацією №2 до Договору поставки № 1/21 від 11.01.2021 року між ТОВ "Амбар Експорт БКВ" та ПП "Бізон-Тех 2006" з наміром його подальшої реалізації за ринковими цінами до 30.04.2022 року.
Аналіз вказаного документа, на думку колегії суддів, свідчить про те, що зазначений аудиторський висновок не містить обставин чи доказів легітимної мети укладення договору поруки чи спростувань/виконання висновків та вказівок Верховного Суду.
По суті це є звіт про узгоджені процедури, а не аудиторський висновок у розумінні Закону України "Про аудит фінансової звітності та аудиторську діяльність" (далі – Закон про аудит). 
Складання такого документу аудитором не передбачено ні згаданим Законом, ні Міжнародним стандартом супутніх послуг (МССП) 4400 "Завдання з виконання узгоджених процедур" (далі - МССП 4400). 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 14 Закону про аудит аудиторський звіт- документ за результатами аудиту фінансової звітності, який передбачає надання впевненості користувачам шляхом висловлення незалежної думки аудитора. В той час, як відповідно до МССП 4400, під час виконання узгоджених процедур практикуючий фахівець, а не аудитор, здійснює лише ті процедури, які погоджені із замовником та визнані ним такими, що відповідають меті завдання. 
У звіті про узгоджені процедури фахівець повідомляє про виконані дії та отримані результати, тоді як замовник та інші користувачі самостійно оцінюють ці результати і роблять власні висновки. 
Як зазначалось, Верховний Суд, повертаючи справу на новий розгляд, дав вказівку встановити легітимну мету укладення договору поруки.
Така мета під час розгляду справи належними та допустимими доказами відповідачами не доведена.
Звіт про узгоджені процедури не є звітом аудитора, не містить і не може містити жодних висновків щодо легітимної мети укладення договору поруки. 
Так, у звіті про узгоджені процедури автор вказав, що: 
- станом на дату укладення договору поруки існувала економічна мета такого договору, а саме: "намір отримати від реалізації цього проекту прибуток, орієнтовно у розмірі від 100 000 000 грн. до 200 000 000 грн., а зокрема частка ПП "Бізон-Тех 2006" в розмірі 50 % - від 50 000 000 грн. до 100 000 000 грн"; 
- з огляду виключно на критерії дійсності правочину, визначені статтями 202, 203, 215 ЦК України, під час укладення договору поруки сторони не мали на меті штучне формування кредиторської заборгованості Боржника; 
- зменшення чи збільшення активів у Боржника внаслідок укладення договору поруки не відбулося, оскільки це позабалансовий облік, який ніяк не впливає на активи чи пасиви підприємства. 
Проте, такі доводи спростовуються наступним. 
Відповідно до ст. 42 КУзПБ та усталеної практики Верховного Суду формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: a) вчинення правочину в підозрілий період (упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство); b) вчинення правочину з пов`язаною особою; c) щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися. 
Зазначені у звіті про узгоджені процедури висновки не спростовують цих ознак, а саме: договір поруки не має очевидної економічної мети, адже є безоплатним, на що, зокрема, і звертав увагу Верховний Суд у цій справі. Вказівками Суду було встановити саме легітимну мету укладення договору поруки. Навіть інформація, наведена у звіті про узгоджені процедури, не свідчить про наявність мети укладення договору поруки, оскільки Боржник поручився за двадцять осіб на суму понад 400 млн грн, що у чотири рази перевищує максимальні очікування прибутку. 
Вирішуючи спір про недійсність правочину в межах справи про банкрутство, суд керується не лише загальними нормами, а в першу чергу, спеціальними нормами права, зокрема ст.42 КУзПБ, яка передбачає такі підстави: прийняття боржником до відкриття провадження у справі про банкрутство зобов`язань, що призвели до його неплатоспроможності або унеможливили задоволення вимог інших кредиторів, а також безоплатне прийняття зобов`язань без відповідних майнових дій з боку іншої сторони. 
У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що незважаючи на зменшення кредиторської заборгованості у період 2020-2021 років, на момент укладення договору поруки вона складала 0,9 млрд. грн. Тобто, Боржник взяв на себе зобов`язання, передбачене договором поруки (1), будучи сам у стані критичної неплатоспроможності на суму, що складала майже 50% його поточної кредиторської заборгованості. 
Навіть таке зменшення кредиторської заборгованості не свідчить про можливість Боржника виконати свої зобов`язання перед кредиторами. 
Відповідно до ст. 73 6 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; Такі дані встановлюються зокрема письмовими доказами та висновками експертів. 
В даному випадку звіт про узгоджені процедури не є, ні письмовим доказом, ні висновком експерта, а є лише констатацією факту проведення фахівцем певних процедур і не може містити жодних висновків та обґрунтувань. Він не містить жодних даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення цього спору.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що долучення звіту про узгодженні процедури на новому розгляді справи свідчить не про усунення помилок при першому розгляді, а про формування нової доказової бази, що є порушенням основних засад господарського судочинства. 
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією із основних засад господарського судочинства є змагальність сторін, що полягає у однаковому ставленні до сторін та кореспондуванні їхніх прав та обов`язків. 
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні подати усі докази на підтвердження своїх доводів із першою заявою по суті.
Тобто, відповідач мав надати усі необхідні докази разом з відзивом на позов. 
Так, відповідачем-1 разом із відзивом було подано: договір поставки №1/21 від 11.01.2021, специфікації 1 та 2 до цього договору, а також платіжні доручення про сплату коштів за цим договором. 
Відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 16.09.2022 року у справі № 913/703/20, докази мають існувати на момент звернення з позовом.
Проте, як вбачається із звіту про узгоджені процедури, він складений 09.07.2024 року, тобто через майже два роки після звернення позивача з позовом (26.08.2022 року) та подання відповідачем відзиву (24.10.2022 року). 
Отже, доказ, на який послався суд в оскаржуваному рішенні, складений значно пізніше звернення з позовом і первісного розгляду справи, та не існував на той момент. Його подання на стадії нового розгляду виходить за межі нового розгляду, суперечить процесуальним засадам та правовій позиції Верховного Суду, а тому не міг бути прийнятий судом. 
Колегія суддів виснує, що оспорювані у даній справі договори були вчинені всупереч принципам добросовісності та розумності та без мети реального настання правових наслідків, у зв`язку з чим оспорювані договори є фраудаторним та підлягають визнанню недійсним.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції правильно встановив, що відсутній будь-який зв`язок між Боржником та особами, за яких він поручилося перед відповідачем-3 у даній справі, проте дійшов хибного висновку, що така обставина не є підставою для визнання договору поруки недійсним.
Згідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, а тому для з`ясування наявності чи відсутності таких обставин, суд повинен дослідити оспорюваний договір та надати йому правову оцінку.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Частинами 1 і 2 статті 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Як вже зазначено, за положеннями спірного договору поруки Боржник поручився перед відповідачем-3 на суму 400 021 320,00 грн за таких умов: 
1) ПП "Бізон-Тех 2006" поручився перед ТОВ "Амбар Експорт БКВ" за своєчасне і належне виконання боржниками [20 юридичних осіб] основних правочинів (пункт 2.1. договору поруки);
2) основними правочинами є договори купівлі-продажу (поставки) товарів та угоди про розірвання таких договорів (підпункт 1.1.1. пункту 1.1. договору поруки);
3) укладення договору поруки не має на меті отримання прибутку, Поручитель не отримує і не має права на отримання від Боржників за основними зобов`язаннями прибутку у будь-якій формі за надання поруки за цим договором (пункт 1.1.6. договору поруки).
4) у разі порушення боржниками своїх зобов`язань ПП "Бізон-Тех 2006" зобов`язується сплатити ТОВ "Амбар Експорт БКВ" за будь-яких обставин усі суми, належні останньому за основними правочинами (пункт3.1. договору поруки);
5) пред`явлення кредитором ТОВ "Амбар Експорт БКВ" вимоги до поручителя ПП "Бізон-Тех 2006" або до боржників, чи здійснення їх попереднього повідомлення, надання будь- якої інформації або документів поручителю не є обов`язковим і необхідним для виконання цього договору поруки (пункт3.1.договору поруки);
6) ПП "Бізон-Тех 2006" має право сплатити кредитору ТОВ "Амбар Експорт БКВ" суми, належні йому від боржників за основними правочинами до порушення боржниками їх зобов`язань, якщо він розуміє, що боржники не виконають своєчасно і належним чином свої зобов`язання (пункт3.1. договору поруки);
7) кредитор не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт
невиконання боржниками основних зобов`язань (пункт3.2. договору поруки).
При цьому, оскільки договір поруки є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети, то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору має з`ясовувати дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви легітимними.
Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17).
Відповідно до стандартної ділової практики, боржнику відома особа поручителя і презюмується наявність певних відносин між боржником та поручителем (родинних, особистих, ділових, корпоративних, відносин пов`язаності, економічної залежності чи підпорядкування тощо).
Саме ці відносини з боржником як правило спонукають поручителя взяти на себе додатковий економічний тягар і на безоплатних підставах укласти договір щодо забезпечення зобов`язань боржника.
Укладення поручителем договору з кредитором без відома боржника і без наявності будь-яких відносин з боржником є нетиповою діловою практикою, яка може свідчити про те, що договір поруки укладається з іншою метою, аніж забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.
Зокрема, цей факт може свідчити про недобросовісність таких дій, на їх спрямування на зміну територіальної підсудності спорів, що випливають з основного зобов`язання, чи обхід заборони на відступлення кредитором прав за основним зобов`язанням (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.02.2021року у справі № 908/1152/18).
В той же час, боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, він діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Разом з тим, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (висновок, викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).
Як було зазначено вище, спірний договір поруки укладено Боржником 23.07.2021 року, тобто менш як за 6 місяць до відкриття провадження у справі № 908/70/22 про банкрутство.
При цьому, на момент укладення договору поруки борг Боржника перед кредиторами складав 900 млн грн.
За таких обставин Боржник не міг виконати свої зобов`язання перед ТОВ "Амбар Експорт БКВ", (а надалі і перед ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси") на більше ніж 400 млн грн в силу вже існуючої власної стійкої неплатоспроможності.
Ці обставини свідчать про те, що договір поруки було укладено з іншою метою, аніж реальне забезпечення виконання Боржником основного зобов`язання.
Також відповідачем -1 не доведено наявність будь-яких відносин з 20-ма юридичними особами, за яких він поручився, які могли б розглядатися як спонукання поручителя взяти на себе додатковий економічний тягар і на безоплатних підставах укласти спірний договір поруки.
Отже, доводи позивача про те, що недобросовісність та несправедливість дій Боржника по відношенню до інших кредиторів є зловживанням правом на укладення договору поруки, колегія суддів вважає обґрунтованими.
Суд першої інстанції правильно встановив, що оспорювані договори були укладені за вкрай незадовільного фінансового становища. Однак, суд помилково вважав, що за фактичних обставин цієї справи відсутні підстави для висновку, що договір поруки було укладено з метою зашкодити правам кредиторів.
Так, слід звернути увагу щодо цього на результати аналізу фінансової звітності, проведеного розпорядником майна Боржника Клименком О.Ю., з якого вбачається, що з 31.12.2018 року Боржник знаходиться у стані поточної та критичної неплатоспроможності.
Відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерством економіки України від 19.01.2006 року № 14 (далі - Методичні рекомендації), поточною неплатоспроможністю є фінансовий стан будь- якого підприємства, якщо на конкретний момент у зв`язку з випадковим збігом обставин тимчасово суми наявних у нього коштів і високоліквідних активів недостатньо для погашення поточного боргу, що відповідно до законодавчого визначення розглядається як неспроможність суб`єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов`язання перед кредиторами, у тому числі із заробітної плати, а також виконати зобов`язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.
Тобто, стан поточної неплатоспроможності має місце у разі неспроможності боржника виконати грошові зобов`язання перед кредиторами після настання встановленого строку.
З цього слідує, що з кінця 2018 року Боржник був неспроможний виконати свої грошові зобов`язання перед кредиторами, тенденція чого зберігалася і протягом наступних років.
Відповідно до Методичних рекомендацій, ознаки критичної неплатоспроможності мають місце, якщо на початку і в кінці звітного періоду, що передує прийняттю рішення про подальшу долю підприємства, мають місце ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття (Кп) і коефіцієнт забезпечення власними засобами (Кз) у кінці звітного кварталу менше їх нормативних значень - 1,5 і 0,1 відповідно.
Протягом 2019-2021 років коефіцієнт покриття був на рівні, нижчому за його нормативне значення (> 1,5). Зокрема, станом на 31.12.2018 року коефіцієнт покриття становив 1,0527, на 31.12.2019 року - 1,0402, на 31.12.2020 року - 1,0772, на 31.12.2021 року - 0,3846.
Аналогічна ситуація мала місце щодо коефіцієнту забезпечення власними засобами.
У період з 2019-2021 роки коефіцієнт забезпечення власними засобами був нижчий його нормативного значення (> 0,1). Станом на 31.12.2018 року коефіцієнт забезпечення власними засобами становив 0,03, на 31.12.2019 року - 0,03, на 31.12.2020 року - 0,07, на 31.12.2021 року - 1,73.
Уклавши спірний договір поруки, Боржник не тільки не отримав ніякого прибутку, а навпаки, всупереч власним фінансовим інтересам, набув зобов`язання сплатити заборгованість у розмірі 400 млн за третіх осіб.
Окрім того, з аналізу фінансової звітності вбачається, що з початку 2019 року фінансовий стан ПП "Бізон-Тех 2006" поступово погіршувався, а у 2021 року взагалі став збитковим, зокрема:
- сукупний дохід за 2019 рік був у розмірі 31 853 000 грн, що є значно нижчим, аніж за аналогічний період попереднього року (126 589 000 грн);
- 2020 році сукупний дохід суттєво знизився, досягши рівня 3 907 000 грн (на відміну від 31 853 000 грн у 2019 році);
- 2021 році даний показник набув від`ємного значення та становив мінус 864 512 000,00 грн, при цьому виник збиток у розмірі 764 967 000 грн.
Відтак, фінансові показники свідчать про неможливість виконання Боржником своїх зобов`язань та погіршення фінансового становища Боржника після укладення оспорюваного договору поруки.
Набуття Боржником нових зобов`язань у розмірі, що перевищують його річний дохід, суперечить його ж фінансовим інтересам та має своїм наслідком виникнення у Боржника збитків у ще більшому розмірі.
При цьому, на момент укладення спірного договору поруки, Боржник не міг не усвідомлювати свою неспроможність виконати свої зобов`язання за цим договором, а відтак виключною метою такого договору було штучне створення 
Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, про що зазначає Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі № 922/1903/18. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17).
Визнання штучних кредиторських вимог заінтересованої особи унеможливлює максимально справедливе задоволення грошових вимог добросовісних кредиторів, а відтак, порушує права добросовісних кредиторів, яке підлягають судовому захисту.
Виходячи з положень ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести порушення її майнових прав та інтересів, а також те, що в результаті визнання недійсним договору майнові права заінтересованої особи будуть захищені та відновлені.
Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що у даному спорі доведено, що спірні договори порушують його права та інтереси як кредитора, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Порушення прав та інтересів позивача полягає у тому, що договір поруки укладений з метою штучного збільшення кредиторської заборгованості перед пов`язаною особою, що тим самим надає пов`язаній особі право на задоволення своїх штучних вимог за рахунок активів Банкрута, а також переваги у комітеті (зборах) кредиторів, зокрема, шляхом його гарантованої присутності з правом вирішального голосу у комітеті (зборах) кредиторів.
Добросовісні кредитори необґрунтовано вже перебувають у завідомо невигідному положенні щодо часткового відшкодування своїх кредиторських вимог по відношенню до штучно створених кредиторських вимог пов`язаної особи. 
Укладення спірного договору поруки з подальшим переходом прав вимог до ТОВ "Фінансова Компанія "Інтенсивні Фінанси" істотним чином порушує права та інтереси скаржника як добросовісного кредитора Боржника.
Очевидне порушення прав добросовісних кредиторів не може лишатись без належного судового захисту та можливості відновлення їх прав.
Відтак, включення до реєстру кредиторів штучно створених грошових вимог на підставі оспорюваного у цій справі договору поруки та договору факторінгу унеможливлює задоволення грошових вимог позивача у повному обсязі, адже надає право пов`язаним особам на задоволення своїх штучних вимог за рахунок активів Банкрута, а також переваги у комітеті (зборах) кредиторів, зокрема, шляхом його гарантованої присутності з правом вирішального голосу у комітеті (зборах) кредиторів.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що більш вірогідним є укладення договору поруки для отримання Боржником прибутку, аніж створення штучної заборгованості перед пов`язаною особою, що дозволяє кінцевому бенефіціарному власнику Банкрута залишати кошти у власному розпорядженні та не повертати борги добросовісним кредиторам.
Згідно з ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Всі висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються виключно на поясненнях та припущеннях відповідачів, які не підтвердженні належними та допустимими доказами та суперечать дійсним фактичним обставинам справи.
Водночас, докази, які були подані позивачем та наявні в матеріалах справи, підтверджують обґрунтованість позову і про ці докази вказано вище.
Помилково відмовивши у визнанні недійсним договору поруки, суд першої інстанції як наслідок, помилково відмовив і у визнанні недійсним договору факторингу №АМ-1 від 15.12.2021 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтенсивні Фінанси" (ідентифікаційний код 44036282) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ" (ідентифікаційний код 40921939).
Визнання недійсним договору поруки прямо впливає на дійсність договору факторингу №АМ-1 від 15.12.2021 року, оскільки предметом останнього є вимога, що випливає із недійсного правочину.
Із аналізу правовідносин, що виникають з договору факторингу, слідує, що принципове значення для сторін правочину має власне грошова вимога, передача якої становить суть даних правовідносин. Цивільне законодавство прямо закріплює критерії, яким має відповідати вимога, що є предметом договору факторингу.
Так, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 Цивільного кодексу України).
З цього слідує, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (постанова Верховного Суду від 16.10.2018 року у справі № 914/2567/17 та постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц).
Надаючи правову оцінку обсягу та змісту прав, переданих за договором факторингу №АМ-1 від 15.12.2021 року, та їх дійсності, слід виходити з наступного:
Предметом договору факторингу №АМ-1 від 15.12.2021 року є право грошової вимоги на отримання від первісних боржників коштів у сумі 400 021 320,00 грн, що є сумою боргу за основними зобов`язаннями.
Перелік Боржників та реквізитів договорів, за якими ТОВ "Амбар Експорт БКВ" відступив право вимоги до Боржників, наведені в додатку до цього договору.
Грошові вимоги, належні ТОВ "Амбар Експорт БКВ" як кредитору за спірним договором поруки, є недійсними з огляду на недійсність самого договору поруки.
У разі визнання судом договору поруки недійсним, даний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відтак, право грошової вимоги за договором поруки є недійсним з моменту укладення останнього.
Відповідальність за дійсність переданої грошової вимоги несе первісний кредитор у зобов`язанні, що унормовано ст. 519 Цивільного кодексу України.
Відтак, недійсність права вимоги за основним зобов`язанням має своїм наслідком недійсність договору факторингу №АМ-1 від 15.12.2021 року, за яким така грошова вимога передається.
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянтом спростовано доводи оскаржуваного ним рішення суду. Апеляційна скарга доведена і підлягає задоволенню.
Оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Позовні вимоги доведені і підлягають задоволенню.
Судові витрати за розгляд позову та апеляційної скарги підлягають розподілу відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України між відповідачами, а саме з кожного слід стягнути в рівних пропорціях сплачений позивачем судовий збір.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення господарського суду Запорізької області від 26.11.2024 року у справі №908/70/22(908/1564/22) скасувати.
Прийняти нове рішення.
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати недійсним договір поруки від 23.07.2021 року, укладений поручителем Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (ідентифікаційний код 34216986) та кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ" (ідентифікаційний код 40921939).
Визнати недійсним договір факторингу №АМ-1 від 15.12.2021 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтенсивні Фінанси" (ідентифікаційний код 44036282) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ" (ідентифікаційний код 40921939).
Стягнути з Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006", код ЄДРПОУ 34216986 (70605, Запорізька область, Пологівський район, м.Пологи, вул.Лесі Українки, 162, кв. 11) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Кроп Україна" (код ЄДРПОУ 33404879 (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 1) судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 3 308,00 грн, за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3 969,33 грн. Видати наказ.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтенсивні фінанси", код ЄДРПОУ 44036282 (01021, м. Київ, вул. Мечнікова, 16) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю"Кортева Кроп Україна" (код ЄДРПОУ 33404879 (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 1) судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 3 308,00 грн, за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3 969,33 грн. Видати наказ.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбар Експорт БКВ", код ЄДРПОУ 40921939 (69005, м. Запоріжжя, вул. Якова Новицького, 11) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кортева Кроп Україна" (код ЄДРПОУ 33404879 (04070, м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 1) судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 3 308,00 грн, за розгляд апеляційної скарги у розмірі 3 969,33 грн. Видати наказ.
Виконання постанови доручити господарському суду Запорізької області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.09.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков