ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5903/26 Справа № 212/10454/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.,
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Лідовська А.А.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «СУХА БАЛКА»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача адвоката Лященко Анни Миколаївни та відповідача Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 16 березня 2026 року, 
В С Т А Н О В И В
У вересні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Лященко А.М. звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» (надалі – ПрАТ «СУХА БАЛКА») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок отриманих професійних захворювань.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з 31.10. 2005 року працював з повним робочим днем в підземних умовах на підприємстві відповідача Приватне акціонерне товариство «Суха Балка». 
12.10.2010 року під час виконання робіт зі позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, а саме 12 жовтня 2010 року в І зміну згідно наряду виданого начальником дільниці № 1 ОСОБА_2 через гірничого майстра ОСОБА_3 гірники очисного вибою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повинні були виконувати випуск і скреперування руди по штреку скреперування у вісях 0-4 горизонту 1050 метра блоку 0-6 покладу "Западная шахта 8". 3 початку зміни гірник очисного вибою з правом ведення вибухових робіт ОСОБА_4 отримав вибухові матеріали в складі ВМ горизонту 1060 метра та разом з ОСОБА_5 доставили їх на горизонт 1050 метру блоку 0-6 покладу "Западная шахта 8". Гірник очисного вибою ОСОБА_5 разом з гірничим майстром ОСОБА_3 штрек скреперування у вісях 0-2 та дучку №3 висячого боку після чого ОСОБА_5 приступив до скреперування руди по штреку скреперування 0-2 горизонту 1050 метру.. Близько 2 години 00 хвилин сталося зависання гірничої маси в дучці №3 висячого боку. ОСОБА_1 , підійшовши до дучки №3 висячого боку з південної сторони отвору дучки, за допомогою металевого лома приступив до випуску гірничої маси з дучки. В цей час куском гірничої маси що випав з дучки №3 висячого боку права нога ОСОБА_5 була притиснута до підошви виробки та травмована, при цьому ОСОБА_1 впав на підошву вироб - ОСОБА_1 позвав на допомогу ОСОБА_4 , який підважив кусок гірничої маси та звільнив його праву ногу. Прибувши на місце медсестра ОСОБА_6 надала потерпілому першу медичну допомогу. Бійці КВГРЗ 2-го взводу видали потерпілого на поверхню. Штрек скреперування в висях 0-4 горизонту 1050 метра блоку 0-6 покладу "Западная шахта 8" та дучка №3 висячого боку відповідають вимогам правил безпеки; Гірничий майстер дільниці №1 ОСОБА_3 не забезпечив контроль за виконанням робітниками технологічних процесів, згідно вимог інструкції з охорони праці; Начальник дільниці №1 ОСОБА_7 послабив контроль за виконанням робітниками дільниці обов`язків з охорони праці; Права нога ОСОБА_5 була травмована шматком гірничої маси, що випав з дучки. Діагноз травми ОСОБА_1 згідно з висновком КЗ "Міська лікарня №2": Сполучена травма: забій грудної клітини. Забій правого ліктьового суглобу. Закритий внутрішньо - суглобовий уламковий перелом правої гомілки в верхній третині. Гемартроз правого колінного суглобу. Забій, садини тулуба, кінцівок. Ступінь тяжкості травми - тяжка. Травма, що трапилася з ним під час виконання ним трудових обов`язків. ОСОБА_1 був змушений внаслідок завданих травм проходити тривалий курс лікування та реабілітації. За висновком МСЕК від 09.02.2011 року йому було встановлено 70% у зв`язку з трудовим каліцтвом первинно. Згодом за висновком МСЕК від 24.01.2023 року йому було встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом безстроково. Вина відповідача підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку, пункти 7 та 10. У зв`язку з отриманою травмою рухи обмежені, больовий синдром. Заподіяна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, тобто Приватним Акціонерним Товариством «Суха Балка». 
Моральна шкода, яка заподіяна ОСОБА_1 , полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо як під час травмування, так і в період лікування, і ті, які він переносить і по теперішній час, оскільки в нього змінилась хода, постійні больові відчуття, він не може виконувати практично ніяких фізичних навантажень, змушений просити на допомогу. Перебуваючи на лікуванні, він не міг вести повноцінний образ життя, відчував фізичні страждання, фізичну біль, обґрунтовану важкістю травми та особливостями її лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані. Його життя після травми зазнало суттєвих змін, больовий синдром посилюється навіть на погоду. Зазначає, що у зв`язку із вказаною травмою та вставленим ступенем втрати працездатності порушуються нормальні життєві зв`язку позивача, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, тривалий час лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в сумі 400000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. 
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 березня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 160 000,00 гривень, без урахування утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПрАТ «СУХА БАЛКА» судовий збір у розмірі 1600 гривень на користь держави.
Обидві сторони оскаржили судове рішення.
Представник позивача просила скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог. Зазначила, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер захворювання позивача, пов`язаного з обмеженням у вирішенні його побутових потреб, що порушує нормальні життєві зв`язки, з постійними болями в грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль і слабкість.
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «СУХА БАЛКА» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що основною причиною нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві було невиконання вимог інструкції з охорони праці, а супутньою- невиконання посадових обов`язків. І після первинного встановлення 70% втрати працездатності після нещасного випадку, при наступному переогляді позивачу вже було встановлено 10% втрати працездатності, що свідчить про поліпшення його стану здоров`я.
Відзивів на апеляційні скарги не подано.
Представник позивача адвокат Лященко А.М. подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПрАТ «СУХА БАЛКА» - адвоката Заклецького В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, апеляційну скаргу позивача просив залишити без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 з 31.10.2005 по 14.02.2011 перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «СУХА БАЛКА», звільнено за станом здоров`я, що перешкоджає роботі за п. 2 ст. 40 КЗпП України, з 04.04.2013 по 21.12.2023 перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «СУХА БАЛКА», звільнився з підприємства за власним бажанням по виходу на пенсію за віком ст. 38 КУпАП, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книги позивача.
На підприємстві відповідача 15.10.2010 року складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 15 жовтня 2010 року о 02 год 00 хв на ВАТ «СУХА БАЛКА», форми Н-1. У відповідності до п.4 вказаного акту причинами нещасного випадку є: Основна - невиконання вимог інструкцій з охорони праці; супутні - невиконання посадових обов`язків. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці: ОСОБА_1 - гірник очисного вибою дільниці №1 шахти імені Фрунзе ВАТ "Суха Балка", порушив вимоги п. 3.1.12.16 "Інструкції з охорони праці №1 для гірника очисного вибою"; ОСОБА_3 - гірничий майстер дільниці №1 шахти імені Фрунзе ВАТ "Суха Балка", порушив вимоги п.3.16 "Посадової інструкції гірничого майстра виробничого вибою"; Триленко С.І. - начальник дільниці №1 шахти імені Фрунзе ВАТ "Суха Балка", порушив вимоги п.3.24 "Посадової інструкції начальника (заступника начальника) очисного вибою".
У зв`язку з визнанням нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом 15 жовтня 2010 року було складено акт форми Н-1 та визнано нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом.
Відповідно до виписки із акта огляду висновку МСЕК серії 10 ААА №007970 від 09.02.2011 року ОСОБА_1 первинно встановлено 70% втрати прецесійної працездатності без вставлення групи інвалідності.
Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №059479 від 24.01.2023 ОСОБА_1 встановлено 10% втрати прецесійної працездатності безстроково, без вставлення групи інвалідності.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманим ним на виробництві трудовим каліцтвом.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 160 000,00 грн, суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, зменшення відсотка втрати працездатності з 70 до 10 безстроково порівняно з первинним оглядом.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з нормами Конституції України – людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно до ч. ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Відповідно до Акту розслідування нещасного випадку від 15 жовтня 2010 року причинами нещасного випадку були – основна: невиконання інструкцій з охорони праці в тому числі з боку самого позивача та інших посадових осіб -працівників відповідача (а.с.18-19).
Отже, роботодавець ПрАТ «СУХА БАЛКА», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «СУХА БАЛКА» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки згідно до Акту розслідування нещасного випадку від 15 жовтня 2020 року встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. 
Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.
Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку з отриманим трудовим каліцтвом, встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. 
Таким чином, судом вірно встановлено порушення ПрАТ «СУХА БАЛКА» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.
Врахувавши вищевикладене, суд першої інстанції, прийнявши до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманої на виробництві травми, що потягло втрату працездатності безстроково 10%, без визнання інвалідності, що потягнуло за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, вірно визначив розмір моральної шкоди у сумі 160 000 грн, що є справедливим у даній ситуації.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями. 
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг обох сторін про необґрунтованість розміру моральної шкоди.
Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтами у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В
Апеляційні скарги представника позивача адвоката Лященко Анни Миколаївни та відповідача Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 06 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року.

Головуючий: 
Судді: