Справа № 541/3188/25
Номер провадження 2-др/541/21/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
(додаткове)
21 липня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: 
головуючого судді Вірченко О.М.,
за участю секретаря судового засідання Олешко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
встановив:
06 липня 2026 року рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області по справі № 541/3188/25 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя; визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль «Volkswagen Golf» 2010 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 , де частка кожного з подружжя становить 1/2 (одну другу) частку; здійснено поділ вказаного майна; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7 500 гривень 00 копійок.
10 липня 2026 року позивачка, інтереси якої представляє адвокат Ступка В.Ю., надала заяву про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання щодо судових витрат, а саме – про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, на проведення експертиз. Просила стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 000 гривень 00 копійокна відшкодування витрат у зв`язку з розглядом справи у вигляді оплати правничої допомоги, 8 278 гривень 72 копійки – на проведення експертиз (а.с. 176-183).
Сторони в судове засідання не з’явилися, про місце та час розгляду справи належно повідомлені (а.с.178-190).
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши заяву та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При зверненні до суду з позовом представником позивачки зазначено про понесені судові витрати, в подальшому позивачкою направлено докази, якими вказані витрати підтверджуються. 
Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
П. 9 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог співмірності за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як встановлено судом, позивачкою понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 гривень 00 копійок, що підтверджується ордером, актом про надання правничої (правової) допомоги № 1 від 08 липня 2026 року, довідкою від 08 липня 2026 року про сплату вартості наданих послуг згідно акту про надання правничої (правової) допомоги № 1 (а.с. 9, 10, 179-181).
Крім того, позивачкою сплачено витрати за проведення Полтавським НДЕКЦ МВС судової експертизи (транспортно-товарознавчої експертиза) за рахунком № 68 від 24 жовтня 2025 року на суму 4 278 гривень 72 копійки, що підтверджується квитанцією про оплату № 0.0.4604579695.1 від 30 жовтня 2025 року; за проведення судовим експертом Авдєєвою Н.М. оціночно-будівельної експертизи позивачкою сплачено витрати за рахунком № 16 від 05 квітня 2026 року на суму 4 000 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією про оплату № 1.618301609.1 від 14 квітня 2026 року (а.с. 125, 182, 183).
За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000 гривень 00 копійок, на проведення експертиз в загальному розмірі 8 278 гривень 72 копійки.
Керуючись ст.ст. 133, 141, 142, 270 ЦПК України, суд
вирішив:
Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 541/3188/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) 00 копійок, витрати на проведення експертиз в загальному розмірі 8 278 (вісім тисяч двісті сімдесят вісім) гривень 72 копійки.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: | | О. М. Вірченко