номер провадження справи 26/42/23 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2026 Справа № 908/2948/23(908/3700/23)
м.Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Юлдашева Олексія Олексійовича, за участю секретаря судового засідання Лісовик Олени Валеріївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом арбітражної керуючої Камінської Анни Анатоліївни (61093, м. Харків, вул. Терихівська, 7/9; РНОКПП НОМЕР_1 ), 
до відповідача-1 — ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ),
до відповідача-2 — Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 32; код ЄДРПОУ 14352406),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 — приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович (01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 34/1),
про визнання недійсним договору іпотеки № 190122-І від 19.01.2022, скасування рішень про державну реєстрацію прав та застосування наслідків недійсності правочину,

у межах справи № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ,

представників учасників справи: позивач — Камінська А.А. (у режимі відеоконференції); відповідач-1 — Литвиненко С.С. (у режимі відеоконференції); відповідач-2 — Препелиця Ю.В. (у режимі відеоконференції); третя особа — не з`явилася,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа № 908/2948/23 (908/3700/23) за позовом керуючої реструктуризацією боргів ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки № 190122-І від 19.01.2022 та застосування наслідків його недійсності. Спір розглядається в межах справи № 908/2948/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 03.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Ухвалою від 18.01.2024 задоволено заяву відповідача-2 про перехід до загального позовного провадження та відмовлено у витребуванні доказів про родинні зв`язки, перетин державного кордону, місця роботи окремих осіб і банківські рахунки ОСОБА_1 , оскільки такі відомості не стосувалися предмета спору про дійсність договору іпотеки. Ухвалою від 22.04.2025 здійснено процесуальне правонаступництво позивача шляхом заміни арбітражного керуючого Микитьона В.В. на арбітражну керуючу Камінську А.А. Ухвалою від 29.04.2025 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву.
Ухвалою від 16.07.2026 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків щодо сплати судового збору за вимогу майнового характеру. Ухвалою від 04.08.2026 відстрочено сплату судового збору в сумі 91 329,00 грн до ухвалення рішення у справі. Ухвалою від 20.08.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
26.08.2026 АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» подало клопотання про зупинення провадження до набрання законної сили судовими рішеннями за результатами розгляду заяв Банку про закриття провадження у справі № 908/2948/23 та про перегляд за нововиявленими обставинами ухвал від 05.10.2023 і 27.08.2024. Банк послався на пункт 5 частини першої статті 227 та пункт 4 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України.
Клопотання мотивоване тим, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2025 у справі № 908/2948/23 (908/114/24) визнано недійсним договір позики, оформлений розпискою ОСОБА_1 від 06.01.2021 на користь ОСОБА_2 , а результати апеляційного перегляду ухвал в основній справі, на думку Банку, можуть вплинути на процесуальні підстави цього позову.
08.09.2026 позивач подав заперечення, у яких зазначив, що предмети доказування у справах є різними, усі факти щодо дійсності іпотеки та набуття Банком права власності можуть бути встановлені в цьому провадженні, а можливе закриття основної справи не припиняє автоматично розгляд уже відкритого відокремленого позовного провадження.
У судовому засіданні 08.09.2026 представник відповідача-2 підтримав клопотання про зупинення провадження. Позивач заперечив проти його задоволення. Представник відповідача-1 підтримав заперечення позивача. Протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження та продовжив розгляд справи по суті.
За змістом уточненого позову ОСОБА_1 передала Банку в іпотеку належні їй квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 для забезпечення виконання ТОВ «Ялинівка Нова» зобов`язань за кредитним договором № 190122-А від 19.01.2022. Позивач зазначає, що майнового еквівалента чи іншого зустрічного надання ОСОБА_1 не отримала, а прийняття нею заставних зобов`язань у межах трирічного підозрілого періоду порушило права боржниці та її кредиторів.
Позивач також послався на позасудове звернення Банком стягнення на предмети іпотеки: право власності Банку на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано рішенням приватного нотаріуса Русанюка З.З. індексний номер 75448670 від 08.10.2024, а на квартиру АДРЕСА_2 — рішенням індексний номер 77231391 від 13.02.2025. В уточненій позовній заяві позивач просить: визнати недійсним договір іпотеки № 190122-І від 19.01.2022; визнати протиправними та скасувати обидва рішення приватного нотаріуса; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом реституції.
АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» проти позову заперечило. Банк зазначив, що іпотека має акцесорний характер і не передбачає зустрічного майнового надання іпотекодавцю; можливість забезпечення зобов`язання третьої особи прямо передбачена цивільним законодавством. На підтвердження цієї позиції Банк послався, зокрема, на постанову Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/2960/17. Банк також указав на особистий інтерес ОСОБА_1 у діяльності позичальника та заперечив порушення мораторію.
Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представників та оцінивши доводи учасників справи у сукупності, суд дійшов таких висновків.

Щодо клопотання про зупинення провадження

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у випадку об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи. Водночас суд не може посилатися на таку неможливість, коли зібрані докази дають змогу встановити й оцінити факти, що є предметом судового розгляду.
Отже, для застосування цієї норми недостатньо встановити взаємопов`язаність проваджень або припустити, що майбутнє рішення матиме певні правові наслідки. Заявник повинен визначити конкретну обставину, яка не може бути встановлена цим судом, пояснити її значення для предмета доказування та довести, що без попереднього вирішення іншої справи розгляд об`єктивно неможливий. Такий підхід викладено, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 904/2390/22.
У цій справі предметом доказування є обставини укладення і зміст договору іпотеки, час його вчинення, належність спірного майна боржниці, характер забезпеченого зобов`язання, наявність наслідків для майнового стану боржниці та її кредиторів, а також підстави набуття Банком права власності на квартири. Ці обставини підтверджуються договором іпотеки, додатковою угодою, кредитним договором, документами про державну реєстрацію та матеріалами справи про неплатоспроможність і можуть бути самостійно встановлені судом.
Спір щодо договору позики з ОСОБА_2 має інший предмет. Визнання такого договору недійсним не встановлює ані зустрічного майнового надання ОСОБА_1 за договором іпотеки, ані правомірності переходу до Банку права власності на квартири. Правова оцінка, надана в іншому спорі, відповідно до частини сьомої статті 75 ГПК України не є обов`язковою для суду.
Можливий перегляд ухвал в основній справі або її закриття також не створює фактичної перешкоди для розгляду цього позову. Верховний Суд у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство від 20.01.2021 у справі № 5017/2833/2012 виходив із того, що закриття основного провадження не усуває необхідності завершити розгляд уже прийнятих у його межах позовів. Аналогічний підхід щодо неплатоспроможності фізичної особи підтверджено постановою КГС ВС від 04.02.2026 у справі № 922/2714/23 (752/8912/19).
Банк фактично посилається не на неможливість установити певний факт, а на очікуваний ним правовий результат інших проваджень. Таке очікування не відповідає критерію об`єктивної неможливості, а подальше зупинення справи, провадження в якій відкрито у січні 2024 року, невиправдано продовжило б правову невизначеність щодо двох об`єктів нерухомості.
За таких обставин підстави, передбачені пунктом 5 частини першої статті 227 ГПК України, відсутні, тому в задоволенні клопотання АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» належить відмовити.

Щодо дійсності договору іпотеки

За статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність фізичної особи здійснюється за правилами, встановленими Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей Книги четвертої. Частина друга статті 7 КУзПБ відносить до юрисдикції суду, у провадженні якого перебуває справа про неплатоспроможність, усі майнові спори, стороною в яких є боржник, і спори щодо його майна.
Стаття 42 КУзПБ установлює спеціальний механізм повернення до майнової сфери боржника активів, які вибули або були обтяжені внаслідок правочинів, учинених у підозрілий період на шкоду боржнику чи кредиторам. Цей механізм спрямований не на покарання контрагента, а на відновлення майнової основи, за рахунок якої мають задовольнятися вимоги кредиторів із дотриманням установленої законом черговості.
Частиною першою статті 42 КУзПБ передбачено, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження або протягом трьох років до його відкриття, можуть бути визнані недійсними, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, зокрема коли боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог. Для застосування цієї підстави суд має встановити в сукупності: учинення правочину в межах визначеного строку; прийняття боржником заставного зобов`язання; майново несприятливий наслідок для боржника або його кредиторів; причинний зв`язок між правочином і таким наслідком.
Провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 відкрито ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.10.2023. Договір іпотеки № 190122-І укладено 19.01.2022, а додаткову угоду, якою уточнено склад предмета іпотеки, — 24.02.2023. Отже, правочин у первісній та зміненій редакціях учинено в межах трирічного періоду, визначеного статтею 42 КУзПБ.
Матеріалами справи підтверджено, що іпотекою забезпечувалися не власні зобов`язання ОСОБА_1 , а грошові зобов`язання ТОВ «Ялинівка Нова» перед Банком за кредитним договором № 190122-А. ОСОБА_1 передала в забезпечення дві квартири загальною погодженою вартістю 6 088 600,00 грн. Доказів отримання нею кредитних коштів, корпоративної частки, винагороди за надання забезпечення чи іншого майнового еквівалента матеріали справи не містять.
Наслідком правочину стало обтяження ліквідного майна фізичної особи переважним правом Банку за боргом третьої особи, а надалі — вибуття обох квартир із власності боржниці. Це зменшило майнову основу для задоволення вимог її власних кредиторів і створило Банку пріоритет щодо майна, яке не було отримане за рахунок наданого ним фінансування ОСОБА_1 . Отже, порушення прав боржниці та кредиторів має не абстрактний, а реалізований майновий характер.
Оцінюючи економічний зміст правочину, суд виходить із того, що звичайна господарська мета забезпечення чужого боргу сама собою не робить іпотеку недійсною. Водночас у процедурі неплатоспроможності правочин не може оцінюватися ізольовано від його впливу на платоспроможність боржника та інтереси сукупності кредиторів. Передання двох квартир значної вартості в забезпечення боргу третьої особи без доведеного майнового еквівалента, а згодом фактична втрата цих квартир, не відповідали меті збереження майна боржниці для виконання її власних зобов`язань.
Суд ураховує заперечення Банку з посиланням на постанову Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/2960/17. У ній зроблено висновок, що договір іпотеки, який забезпечує зобов`язання третьої особи, не може бути визнаний недійсним саме за підставою прийняття боржником зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, оскільки іпотека є акцесорним забезпечувальним зобов`язанням і за своєю природою не передбачає зустрічного надання між іпотекодавцем та іпотекодержателем.
Зазначений висновок не спростовує позову в частині іншої, самостійної підстави, прямо встановленої частиною першою статті 42 КУзПБ: прийняття боржником заставних зобов`язань для забезпечення грошових вимог, якщо правочин завдав шкоди боржнику або кредиторам. Суд не ототожнює іпотеку з безоплатним відчуженням і не виходить із того, що відсутність зустрічного виконання є порушенням загальних вимог до іпотеки. Відсутність майнового еквівалента оцінюється разом із вартістю обтяженого майна, забезпеченням чужого боргу та фактичним вибуттям квартир як доказ майново несприятливого наслідку, а не як самостійна підстава за частиною другою статті 42 КУзПБ.
Позивач навів фактичні обставини, що утворюють цей склад: дату правочину, передачу двох квартир у забезпечення чужого боргу, відсутність майнової вигоди боржниці та подальше вибуття майна. Неправильне або неповне посилання сторони на конкретну норму не зв`язує суд у правовій кваліфікації встановлених фактів. Застосування судом належної норми права не є зміною предмета чи фактичних підстав позову, що відповідає принципу jura novit curia та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.
Сам факт того, що закон допускає майнову поруку, не виключає перевірки такого правочину за спеціальними правилами неплатоспроможності. Цивільно-правова допустимість виду договору та його фраудаторність у конкретних обставинах є різними питаннями. У процедурі неплатоспроможності поведінка боржника оцінюється також із погляду збереження майнової основи для справедливого задоволення всіх кредиторів.
Посилання Банку на особисті відносини ОСОБА_1 з особами, пов`язаними з ТОВ «Ялинівка Нова», не підтверджує отримання боржницею співмірної майнової вигоди й не усуває шкоди її кредиторам. Ухвалою від 18.01.2024 суд уже визнав не пов`язаними з предметом спору запитувані Банком відомості про родинні зв`язки, поїздки, працевлаштування та рахунки. Навіть за наявності особистого мотиву суб`єктивний немайновий інтерес не є активом боржниці, не збільшує ліквідаційну масу та не створює джерела погашення вимог її кредиторів.
У постанові від 14.05.2024 у справі № 925/1577/20 (925/125/23) Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду розмежував підстави частин першої та другої статті 42 КУзПБ і наголосив, що кожна з них потребує встановлення власного юридичного складу. Тому неможливість застосування однієї підстави не виключає визнання правочину недійсним за іншою, якщо відповідні факти доведені. У цій справі сукупність доказів підтверджує саме склад, передбачений частиною першою статті 42 КУзПБ.
Верховний Суд у постанові від 27.03.2024 у справі № 918/463/22 (918/599/23) також застеріг від механічного застосування висновків постанови від 30.06.2022 у справі № 922/2960/17 без перевірки подібності фактичних обставин та конкретної підстави недійсності. Отже, посилання Банку на акцесорний характер іпотеки не звільняє суд від оцінки встановленого в цій справі факту прийняття заставного зобов`язання на шкоду кредиторам у підозрілий період.
Відповідно до статей 73, 74, 76– 79 та 86 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається, а суд оцінює належність, допустимість і вірогідність кожного доказу та їх сукупності. Банк не подав доказів майнового еквівалента, отриманого ОСОБА_1 , або обставин, які б спростовували встановлене погіршення її майнового становища.
Отже, договір іпотеки № 190122-І від 19.01.2022, з урахуванням додаткової угоди від 24.02.2023, укладений у підозрілий період, передбачав прийняття боржницею заставних зобов`язань за грошовими вимогами до третьої особи та порушив права боржниці і її кредиторів. Вимога про визнання договору недійсним є обґрунтованою.

Щодо державної реєстрації та наслідків недійсності

Частина третя статті 42 КУзПБ передбачає, що у разі визнання недійсними правочинів кредитор зобов`язаний повернути до складу ліквідаційної маси майно, яке він отримав від боржника, а в разі неможливості повернення — відшкодувати його вартість. За статтею 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім пов`язаних із його недійсністю, а сторони повертаються у первісний майновий стан.
Реституція застосовується між сторонами недійсного правочину та має усунути всі безпосередні майнові наслідки його виконання. Право власності Банку на квартири виникло внаслідок реалізації іпотечного застереження, тобто є прямим речовим наслідком договору, який суд визнає недійсним. Квартири зареєстровані за стороною оспорюваного правочину — Банком, тому повернення їх ОСОБА_1 за правилами реституції є належним та ефективним способом захисту.
Рішення приватного нотаріуса індексний номер 75448670 від 08.10.2024 та індексний номер 77231391 від 13.02.2025 є реєстраційним оформленням речових наслідків недійсного договору. Збереження цих записів після визнання іпотеки недійсною унеможливило б фактичне відновлення права власності ОСОБА_1 .
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування судом рішення державного реєстратора допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням відповідних речових прав. Державна реєстрація не є самостійною підставою набуття права, а офіційно підтверджує вже набуте речове право. Такий підхід послідовно викладено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).
Заявлена вимога про реституцію охоплює припинення речового результату виконання недійсної іпотеки та повернення сторін у попередній стан. Тому одночасне припинення права власності Банку, поновлення права власності ОСОБА_1 і повернення їй квартир не є виходом за межі позову, а конкретизує заявлений спосіб захисту та забезпечує виконуваність рішення без необхідності повторного звернення до суду. Вимога про ефективність способу захисту, який має реально відновити право, а не лише констатувати його порушення, неодноразово наголошувалася Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 та від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).
Щодо посилання на мораторій суд зазначає, що встановленої недійсності договору іпотеки та похідного характеру реєстраційних дій достатньо для задоволення заявлених вимог. Тому різна процесуальна ситуація в основній справі на дати 08.10.2024 та 13.02.2025 не змінює висновку про відсутність чинної матеріально-правової підстави для збереження за Банком права власності.

Щодо заходів забезпечення позову

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025, яка набрала законної сили 25.04.2025, заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 145230680000 та 145292780000, а також заборонено АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та будь-яким іншим особам учиняти дії щодо примусового виселення ОСОБА_1 із зазначених квартир.
Відповідно до частин першої та другої статті 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Заходи забезпечення зберігають дію до набрання законної сили відповідним рішенням або до їх скасування судом у передбаченому законом порядку.
Частиною сьомою статті 145 ГПК України встановлено, що в разі ухвалення рішення про задоволення позову заходи забезпечення продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно із частиною восьмою цієї статті, якщо протягом зазначеного строку за заявою позивача буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи діють до повного виконання судового рішення.
Позов задоволено повністю, а рішення передбачає припинення права власності Банку, поновлення права власності ОСОБА_1 та повернення їй спірних квартир. До внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав і фактичного повернення майна зберігається необхідність запобігти його відчуженню, повторному обтяженню та виселенню ОСОБА_1 . Скасування забезпечення одночасно з ухваленням рішення створило б ризик утруднення його виконання та не забезпечило б ефективного поновлення порушеного права.
Клопотань про скасування заходів забезпечення позову учасниками справи не заявлено; обставин, які свідчили б про відпадіння потреби в забезпеченні до фактичного виконання рішення, судом не встановлено. Тому заходи, вжиті ухвалою від 24.04.2025, скасуванню не підлягають і продовжують діяти в порядку та протягом строку, визначених частинами сьомою і восьмою статті 145 ГПК України.

Щодо судових витрат

За подання первісної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5 368,00 грн. У зв`язку з поданням уточненої позовної заяви та заявленням додаткових вимог немайнового характеру позивачем додатково сплачено 9 084,00 грн судового збору. Отже, загальна сума судового збору, фактично сплаченого позивачем за розгляд цієї справи, становить 14 452,00 грн. Сплату 91 329,00 грн судового збору за вимогу майнового характеру ухвалою від 04.08.2026 відстрочено до ухвалення рішення.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача-2, який заперечував проти позову та реалізував оспорювані речові наслідки недійсного договору. Відповідач-1 підтримала позицію позивача, а задоволення позову поновлює її право власності. Тому з Банку належить стягнути на користь позивача 14 452,00 грн судового збору, з яких 5 368,00 грн сплачено за первісну позовну заяву та 9 084,00 грн — у зв`язку з уточненням позовних вимог, а також 91 329,00 грн у дохід Державного бюджету України.
Керуючись статтями 2, 7, 42, 113 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 13, 14, 73– 79, 86, 129, 136– 145, 227, 229, 232– 241 Господарського процесуального кодексу України, статтями 203, 215, 216, 546, 572, 575, 576, 579 Цивільного кодексу України, статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні клопотання Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» від 26.08.2026 про зупинення провадження у справі № 908/2948/23 (908/3700/23) — відмовити.
2. Позов арбітражної керуючої Камінської Анни Анатоліївни, яка виконує повноваження керуючої реструктуризацією боргів ОСОБА_1 , — задовольнити повністю.
3. Визнати недійсним договір іпотеки № 190122-І від 19.01.2022, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».
4. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 77231391 від 13.02.2025, яким за Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 56,20 кв. м, житловою площею 31,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 145230680000).
5. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 75448670 від 08.10.2024, яким за Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 36,0 кв. м, житловою площею 20,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 145292780000).
6. Застосувати наслідки недійсності договору іпотеки № 190122-І від 19.01.2022 шляхом реституції:
6.1. припинити право власності Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на квартиру загальною площею 56,20 кв. м, житловою площею 31,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 145230680000), та поновити право власності ОСОБА_1 на цю квартиру;
6.2. припинити право власності Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» на квартиру загальною площею 36,0 кв. м, житловою площею 20,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 145292780000), та поновити право власності ОСОБА_1 на цю квартиру;
6.3. зобов`язати Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» повернути ОСОБА_1 зазначені квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 .
7. Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.04.2025 у справі № 908/2948/23 (908/3700/23), не скасовувати.
8. Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до частин сьомої та восьмої статті 145 ГПК України зазначені заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання цим рішенням законної сили, а в разі відкриття протягом цього строку виконавчого провадження — до повного виконання судового рішення, якщо їх не буде скасовано судом раніше за вмотивованим клопотанням учасника справи.
9. Стягнути з Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 32; код ЄДРПОУ 14352406) на користь арбітражної керуючої Камінської Анни Анатоліївни (61093, м. Харків, вул. Терихівська, 7/9; РНОКПП НОМЕР_1 ) 14 452 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн 00 коп. судового збору.
10. Стягнути з Акціонерного товариства «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 32; код ЄДРПОУ 14352406) в дохід Державного бюджету України 91 329 (дев`яносто одну тисячу триста двадцять дев`ять) грн 00 коп. судового збору, сплату якого було відстрочено.
11. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів із дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 16.09.2026.

Суддя О.О. Юлдашев