СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року Справа № 480/9089/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9089/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою суду від 05.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
12.12.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено позовну заяву в новій редакції, в якій уточнено сторін, а саме визначено єдиним відповідачем - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та уточнено позовні вимоги, у зв`язку з чим, позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 11.07.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області, з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2025 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до загального страхового стажу періоду роботи з 26.07.1978 по 23.10.1979, з 10.12.1990 по 19.07.1994, з 29.07.1994 по 03.09.1996, з 01.01.2005 по 25.05.2005, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , а також призначити і виплачувати йому пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 03.07.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 03.07.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. Проте, рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 11.07.2025 № 183850002810 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач не зарахував до страхового стажу періоду роботи позивача з 29.07.1994 по 03.09.1996. Позивач вважає відмову протиправною, оскільки вказаний період роботи підтверджується відповідними доказами. Крім того, позивач вважає, що органом пенсійного фонду не зарахований до страхового стажу його період роботи з 26.07.1978 по 23.10.1979, з 10.12.1990 по 19.07.1994 та з 01.01.2005 по 25.05.2005.
Ухвалою суду від 15.12.2026 позовну зайву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/9089/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та залучено до участі у справі № 480/9089/25 другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження стажу у разі її відсутності або відсутності відповідних записів у ній визначається Кабінетом Міністрів України. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29.07.1994 по 03.09.1996 зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення завірений печаткою старого зразку УССР. Вважає, що дії Головного управління є правомірними та такими, що ґрунтуються на Конституції та законах України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 03.07.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності його заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Підставою відмови у призначенні пенсії зазначено наступне:
Страховий стаж заявника становить 14 років 06 місяців 02 дні.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період роботи з 29.07.1994 по 03.09.1996 зазначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення завірений печаткою старого зразку УССР.
Вважаючи відмову в призначенні пенсії протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Так, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку № 637.
Суд зазначає, що на момент видачі трудової книжки позивача була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція №162).
Підпунктом 1.1 Інструкції № 162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.
Згідно пп. 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.3 Інструкції № 162).
Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).
Положеннями п. 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За змістом п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Крім того, суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.
Таким чином, пенсійним органом безпідставно відмовлено у зарахуванні періодів трудової діяльності позивача з 29.07.1994 по 03.09.1996, який зазначений у трудовій книжці позивача, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком від 11.07.2025 № 183850002810 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 26.07.1978 по 23.10.1979, з 10.12.1990 по 19.07.1994 та з 01.01.2005 по 25.05.2005, суд зазначає наступне.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.07.2025 № 183850002810 підставою відмови позивачу у призначенні пенсії зазначено не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 29.07.1994 по 03.09.1996 та відсутність необхідного страхового стажу.
Тобто, відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком не вирішував питання щодо зарахування чи не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 26.07.1978 по 23.10.1979, з 10.12.1990 по 19.07.1994 та з 01.01.2005 по 25.05.2005
Вказані обставини не слугували підставами для відмови позивачу у призначенні пенсії.
З огляду на викладене, вищеназвані позовні вимоги є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.
Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.07.2025 № 183850002810 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період його роботи з 29.07.1994 по 03.09.1996 та повторно розглянути заяву позивача від 03.07.2025 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, але даний спір виник внаслідок неправомірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідно до норми ч. 1 ст. 139 КАС України, саме з нього підлягає стягненню на користь позивача у повному обсязі сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11.07.2025 № 183850002810 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період його роботи з 29.07.1994 по 03.09.1996.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії від 03.07.2025, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець