ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року	справа № 826/7874/18	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОЇЦА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
в с т а н о в и в :

на розгляд Окружного адміністративного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОЇЦА» (далі також - позивач, ТОВ «ТРОЇЦА», код ЄДРПОУ 40005910) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.02.2018 № 0079501206 (форма «В4»), яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 560683,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта камеральної перевірки від 19.01.2018 № 67/26-15-12-06 з питань перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за листопад 2017 року. Вважає висновки акта перевірки безпідставними та такими, що суперечать вимогам податкового законодавства, з огляду на таке. По-перше, всупереч пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України акт камеральної перевірки, датований 19.01.2018, направлено на його адресу лише 30.01.2018, тобто зі спливом установленого триденного строку. По-друге, те саме питання - правомірність формування від`ємного значення з податку на додану вартість - уже було предметом попередньої камеральної перевірки, проведеної у липні 2017 року, за результатами якої складено акт від 20.07.2017 № 2572/26-15-12-06 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.09.2017 № 0042101206, яким уже було зменшено залишок від`ємного значення на ту саму суму 560 683,00 грн. По-третє, правомірність зазначеного податкового повідомлення-рішення від 06.09.2017 № 0042101206 є предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі, а тому відповідна сума грошового зобов`язання є неузгодженою до набрання відповідним судовим рішенням законної сили. З наведеного позивач дійшов висновку, що прийняттям оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган повторно застосував до нього наслідки за одні й ті самі правовідносини та щодо одного й того самого від`ємного значення. З цих підстав просив позов задовольнити та стягнути на його користь судові витрати.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 10.02.2025 адміністративну справу прийнято до провадження судді Львівського окружного адміністративного суду Карп`як О.О.
Ухвалою від 15.07.2026 замінено відповідача на правонаступника.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні повністю. В обґрунтування заперечень вказав, що камеральну перевірку проведено, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначені Податковим кодексом України. Зазначив, що контролюючий орган діяв на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, статті 76 Податкового кодексу України; заперечення позивача на акт перевірки розглянуто, за наслідками чого висновки акта залишено без змін, а скаргу позивача рішенням Державної фіскальної служби України від 20.04.2018 № 13894/6199-99-11-01-07-25 залишено без задоволення. Стосовно доводів позивача про порушення строку направлення акта та строку проведення перевірки відповідач вказав, що зазначені строки не є присічними, а їх недотримання само по собі не свідчить про протиправність висновків перевірки та не є безумовною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення. Щодо доводів про повторність зазначив, що оскаржуване рішення форми «В4» лише відображає у податковому обліку зменшення від`ємного значення, узгоджене за результатами контрольно-перевірочної роботи, та не є повторним притягненням до відповідальності.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав, що прийняття другого податкового повідомлення-рішення щодо того самого від`ємного значення суперечить принципу індивідуальності та одноразовості юридичної відповідальності, закріпленому статтею 61 Конституції України, а грошове зобов`язання за попереднім рішенням від 06.09.2017 № 0042101206 залишається неузгодженим у силу підпункту 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з огляду на його судове оскарження.
Суд дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив таке.
ТОВ «ТРОЇЦА» зареєстроване як юридична особа (код ЄДРПОУ 40005910), перебуває на податковому обліку в контролюючому органі та є платником податку на додану вартість.
14.12.2017 позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2017 року (реєстраційний номер у контролюючому органі 170483), в якій задекларував від`ємне значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 та статті 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у зазначеній податковій декларації, за результатами якої складено акт від 19.01.2018 № 67/26-15-12-06 (далі - акт перевірки).
За висновками акта перевірки контролюючий орган встановив завищення від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації), на суму 560 683,00 грн. При цьому в акті перевірки зазначено, що це саме питання досліджувалося за наслідками попередньої камеральної перевірки декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року (акт від 20.07.2017 № 2572/26-15-12-06), за результатами якої прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.09.2017 № 0042101206, яким уже було зменшено залишок від`ємного значення на суму 560 683,00 грн.
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 № 0079501206 (форма «В4»), яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 560 683,00 грн.
Не погоджуючись із висновками акта перевірки, позивач подав до контролюючого органу заперечення, за наслідками розгляду яких висновки акта залишено без змін. У подальшому позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 06.02.2018 № 0079501206 в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, яка рішенням від 20.04.2018 № 13894/6199-99-11-01-07-25 залишила скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Судом також установлено, що правомірність податкового повідомлення-рішення від 06.09.2017 № 0042101206, яким за наслідками попередньої камеральної перевірки вже зменшено від`ємне значення з податку на додану вартість на суму 560 683,00 грн, є предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі за позовом ТОВ «ТРОЇЦА» до Головного управління ДФС у м. Києві, у якій відкрито провадження та справу не вирішено по суті на час розгляду цієї справи.
Вказані обставини підтверджені наявними у справі доказами та сторонами по суті не заперечуються. 
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 06.02.2018 № 0079501206 та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Частиною другою цієї ж статті закріплено принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних відповідних електронних систем.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
З аналізу наведених норм вбачається, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання фіскально зобов`язаною особою податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.
Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
При цьому, аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється.
Відповідно до пункту 76.3 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Пунктом 76.2 статті 76 ПК України встановлено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу. Згідно з пунктом 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Порядок узгодження грошових зобов`язань і оскарження рішень контролюючих органів визначено статтею 56 ПК України. Згідно з підпунктом 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Судом установлено, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 06.02.2018 № 0079501206 (форма «В4») зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 560 683,00 грн. При цьому та сама сума від`ємного значення - 560 683,00 грн - уже була зменшена податковим повідомленням-рішенням від 06.09.2017 № 0042101206, прийнятим за наслідками попередньої камеральної перевірки, що прямо визнано контролюючим органом у самому акті перевірки від 19.01.2018 № 67/26-15-12-06.
Отже, від`ємне значення суми податку на додану вартість, яке переходить від одного звітного періоду до наступного та формує показники декларацій за подальші періоди (травень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2017 року), контролюючий орган фактично зменшив двічі: спершу за наслідками перевірки декларації за травень 2017 року, а згодом - повторно, за наслідками перевірки декларації за листопад 2017 року. За таких обставин прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення призвело до повторного зменшення одного й того самого від`ємного значення на одну й ту саму суму, тобто до застосування до платника податків наслідків за одні й ті самі правовідносини двічі, що суперечить принципам, закріпленим у частинах першій та другій статті 61 Конституції України.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскаржуване рішення форми «В4» лише відображає у податковому обліку раніше узгоджене зменшення від`ємного значення. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення є самостійним індивідуальним актом, яким на позивача покладено окремий негативний наслідок у вигляді повторного зменшення від`ємного значення на 560 683,00 грн; його прийняття не зумовлене об`єктивною необхідністю та не ґрунтується на самостійно встановлених за наслідками перевірки декларації за листопад 2017 року порушеннях, відмінних від тих, що вже стали підставою для прийняття рішення від 06.09.2017 № 0042101206.
Судом установлено, що правомірність податкового повідомлення-рішення від 06.09.2017 № 0042101206, яким уперше зменшено від`ємне значення на суму 560 683,00 грн, є предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі за позовом ТОВ «ТРОЇЦА».
За правилом підпункту 56.18 статті 56 ПК України у зв`язку з таким судовим оскарженням відповідна сума залишається неузгодженою до набрання судовим рішенням законної сили. Прийняття контролюючим органом за таких умов другого податкового повідомлення-рішення щодо того самого від`ємного значення до вирішення спору про правомірність першого рішення є передчасним та таким, що не відповідає визначеному законом порядку узгодження. Наведене додатково свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Позивач посилається на порушення відповідачем строку направлення акта перевірки, визначеного пунктом 86.2 статті 86 ПК України (акт складено 19.01.2018, а направлено позивачу 30.01.2018), а також на порушення тридцятиденного строку проведення камеральної перевірки, визначеного пунктом 76.3 статті 76 ПК України.
Оцінюючи ці доводи, суд зазначає, що саме по собі порушення контролюючим органом строку направлення акта камеральної перевірки, а так само строку її проведення, за усталеною практикою Верховного Суду не є безумовною та самостійною підставою для скасування прийнятого за результатами такої перевірки податкового повідомлення-рішення, оскільки зазначені строки не мають присічного (преклюзивного) характеру, а їх недотримання не спростовує по суті висновків перевірки. Разом з тим у цій справі такі процедурні порушення оцінюються судом не ізольовано, а в сукупності з установленою вище повторністю зменшення того самого від`ємного значення та неузгодженістю відповідної суми, що в сукупності підтверджує висновок про протиправність оскаржуваного рішення.
Даючи оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних відповідних електронних систем, а дослідження достовірності задекларованих показників, зокрема реальності господарських операцій, є предметом документальної, а не камеральної перевірки (постанови Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 813/7410/14, від 21.01.2021 у справі № 813/2519/17, від 16.01.2024 у справі № 440/2547/22). Наведене підтверджує обмеженість предмета камеральної перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржуване рішення.
Щодо процедурних порушень Верховний Суд у своїй практиці виходить із того, що недотримання контролюючим органом строків, установлених пунктом 76.3 статті 76 та пунктом 86.2 статті 86 ПК України, само по собі не є безумовною підставою для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, проте оцінюється судом у сукупності з іншими порушеннями, допущеними під час перевірки (правовий підхід, викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.06.2020 у справі № 140/388/19). Водночас установлена судом протиправність наслідків перевірки у сукупності з іншими виявленими порушеннями є достатньою підставою для скасування прийнятих за її результатами рішень.
Стосовно повторності суд ураховує послідовну позицію Верховного Суду про неприпустимість покладення на платника податків повторних наслідків за одні й ті самі обставини та щодо одного й того самого об`єкта, а також висновки Верховного Суду щодо правової природи податкового повідомлення-рішення форми «В4», яким лише зменшується (коригується) розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість.
Враховуючи той факт, що проведення повторної камеральної перевірки Податковим кодексом України не передбачено, то протиправність її проведення та безпідставність висновків, які покладені в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, обумовлює безпідставність визначення податкового правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2019 року в справі № 824/51/16-а.
Наведені висновки застосовні до спірних правовідносин, оскільки контролюючий орган, прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення, повторно зменшив те саме від`ємне значення суми податку на додану вартість, узгодженість якого до того ж не була досягнута з огляду на судове оскарження попереднього рішення.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Такого обов`язку відповідач у цій справі не виконав та не довів правомірності повторного зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість.
З наведених підстав суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.02.2018 № 0079501206 (форма «В4») є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Інші доводи та аргументи учасників справи, не наведені у мотивувальній частині цього рішення, не спростовують зроблених судом висновків.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8410,25 грн, що підтверджується наявними у справі платіжними документами. З огляду на задоволення позову сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 06.02.2018 № 0079501206 (форма «В4») про зменшення Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРОЇЦА» розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 560 683,00 грн.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРОЇЦА» (03170, м. Київ, вул. Перемоги, 9, офіс 6/1, код ЄДРПОУ 40005910) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, б. 33/19, м. Київ, 04655, код ЄДРПОУ ВП: 44116011). судовий збір у розмірі 8 410,25 грн (вісім тисяч чотириста десять гривень 25 копійок), сплачений за подання позовної заяви.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Карп`як Оксана Орестівна