КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/26138/23 Головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
Провадження № 22-ц/824/1265/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Скляренко Олексій Миколайович, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Гаражно-будівельний кооператив «Строй-Авто», про усунення перешкод у володінні, розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора на об`єкт нерухомого майна та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Київська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою (кадастровий номер 8000000000:79:142:0083) шляхом: 
- скасування рішення державного реєстратора Київської філії КП «Центр реєстраційних послуг» Скляренка О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 березня 2017 року № 34256120 за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в межах земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:79:142:0083) за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000), з одночасним припиненням права власності відповідачки на нього;
- зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва, а саме: гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 12,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000) та повернути Київській міській раді земельну ділянку під зазначеним об`єктом нерухомого майна, орієнтовною площею 12,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 з приведенням її у придатний для використання стан.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у Державному земельному кадастрі на підставі проекту землеустрою сформована та зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 по АДРЕСА_1 із цільовим призначенням - 02.06 для колективного гаражного будівництва.
Департаментом комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент комунальної власності) під час проведення моніторингу об`єктів нерухомого майна, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, встановлено, що за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради за адресою: м. Київ, вул. Деміївська, 35-37, зареєстровано бюветний комплекс (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2194668580000).
У той же час Департаментом комунальної власності виявлено, що за цією самою адресою за низкою фізичних осіб зареєстровано право приватної власності на гаражі.
З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державним реєстратором Київської філії КП «Центр реєстраційних послуг» Скляренком О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 березня 2017 року № 34256120, яким зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000), загальною площею 12,2 кв. м, а саме на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Підставою прийняття зазначеного рішення є довідка, серія та номер 4, видана Гаражно-будівельним кооперативом (далі - ГБК) «Строй-Авто». Дата видачі довідки невідома.
Вказаний об`єкт нерухомого майна (спірний гараж) розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Водночас Київська міська рада, як єдиний розпорядник землями комунальної власності в м. Києві, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ОСОБА_1 чи іншим фізичним або юридичним особам у власність чи користування не приймала.
До Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент земельних ресурсів) надходили звернення ГБК «Строй-Авто» з проєктом землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 для експлуатації та обслуговування гаражів по АДРЕСА_1 .
За результатами розгляду проєкту землеустрою ГБК «Строй-Авто» Київською міською радою прийнято рішення від 22 квітня 2021 року № 926/967 про відмову у передачі ГБК «Строй-Авто» в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаражів у зв`язку з ненаданням посвідчених в установленому порядку копій документів щодо правового статусу всіх об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.
У подальшому, ані відповідачка, ані ГБК «Строй-Авто» не звертались до Департаменту земельних ресурсів для розгляду питання щодо відведення земельної ділянки в користування.
Згідно з листом КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 жовтня 2023 року № 062/14-13675 (И-2023) за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкти нерухомого майна, зокрема гаражі на праві власності не реєструвались.
Державним реєстратором в порушення пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зроблено обов`язковий запит до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності набуття права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна.
З огляду на зазначене, дії державного реєстратора Скляренка О.М. є неправомірними та такими, що не відповідають нормам законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому його рішення від 14 березня 2017 року № 34256120 підлягає скасуванню.
Оскільки Київська міська рада не приймала рішень про передачу земельної ділянки у власність чи користування жодним фізичним та юридичним особам, прийняте державним реєстратором рішення, яким зареєстровано право власності відповідачки на об`єкт нерухомого майна може призвести до незаконного набуття прав на земельну ділянку, завдати шкоду праву власності територіальної громади міста Києва, а отже підлягає скасуванню.
У даному випадку не допускається набуття ОСОБА_1 права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, який належить до категорії самочинного будівництва, а прийняте державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 березня 2017 року № 34256120 не є достатньою підставою виникнення права власності відповідачки на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000), оскільки жодним чином не змінює правовий режим об`єкта нерухомого майна як самочинного будівництва.
Враховуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 по АДРЕСА_1 не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, спірний гараж підлягає знесенню.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року позовні вимоги Київської міської ради задоволено.
Усунуто перешкоди Київській міській раді у володінні та розпорядженні земельною ділянкою кадастровий номер 8000000000:79:142:0083 шляхом скасування рішення державного реєстратора Київської філії КП «Центр реєстраційних послуг» Скляренка О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 березня 2017 року № 34256120 за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:79:142:0083 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на цей об`єкт.
Усунуто перешкоди Київській міській раді у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 12,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000) та повернути Київській міській раді земельну ділянку під гаражем № НОМЕР_1 , загальною площею 12,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 із приведенням її у придатний для використання стан.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської міської ради судовий збір у розмірі 5 368,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що у Київської міської ради були відсутні підстави для відмови у затвердженні проєкту відведення земельної ділянки ГБК «Строй-Авто», а тому її рішення було оскаржено гаражним кооперативом в судовому порядку. Тобто на даний час процес оформлення земельної ділянки не завершено та триває.
Посилання суду на відсутність доказів присвоєння адреси гаражу спростовується наявністю зареєстрованого кадастрового номеру земельної ділянки, таку земельну ділянку було сформовано та кадастровий номер присвоєно саме на підставі заяви ГБК «Строй-Авто».
Твердження суду першої інстанції про відсутність реєстрації гаражу в бюро технічної інвентаризації та реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , бювету спростовується тим, що гаражі, розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 із цільовим призначенням - для колективного гаражного будівництва, експлуатації та обслуговування гаражів в кількості понад 200 шт. були побудовані на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 842 від 11 вересня 1989 року в період 1989-90 роки, відповідно право власності на них не реєструвалось.
Згідно акту обстеження земельної ділянки від 11 вересня 2024 року, наданого суду Департаментом земельних ресурсів вбачається, що на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 бюветний комплекс відсутній, земельна ділянка сформована та кадастровий номер зареєстрований саме на підставі проекту землеустрою, розробленого за заявою ГБК «Строй-Авто», що є підтвердженням вжиття гаражним кооперативом заходів щодо оформлення права користування означеною земельною ділянкою.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував та безпідставно не прийняв до розгляду відзив на позовну заяву як такий, що поданий із пропуском встановленого строку на його подання, а також відмовив в зупиненні провадження у справі.
Від Київської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що оскільки Київська міська рада не приймала рішення про передачу земельної ділянки в користування під будівництво ні ОСОБА_1 , ні ГБК «Строй-Авто», то у відповідачки відсутнє право забудови земельної ділянки і гараж № НОМЕР_1 , що розташований по АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, а здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно не змінює правовий статус нерухомості, яка самочинно збудованої.
Спростовуючи посилання ОСОБА_1  на рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 06 лютого 1984 року № 102/8 та від 11 вересня 1989 року № 842, якими відповідачка обґрунтовує правомірність розміщення на спірній земельній ділянці гаражного боксу, позивач зауважує, що ці рішення виконкому стосуються процедури відведення земельних ділянок Київській міській раді Республіканського добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» земельних ділянок, а не відповідачці або ГБК «Строй-Авто».
Відповідачкою не надано документів, які засвідчують право власності або користування спірною земельною ділянкою саме за ГБК «Строй-Авто», також не надано доказів правонаступництва між «Автолюбитель УРСР» та ГБК «Строй-Авто» щодо прав на спірну земельну ділянку чи експлуатації збудованих на ній об`єктів, а також доказів участі ОСОБА_1 в Київській міській раді Республіканського добровільного товариства «Автолюбитель УРСР».
Крім того, жодним із наведених ОСОБА_1  рішень виконкому Київської міської ради народних депутатів не надавалось будь-яким юридичним або фізичним особам право на будівництво об`єктів нерухомого майна (капітальних споруд) на спірній земельній ділянці із подальшою державною реєстрацією права приватної власності на них, оскільки земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , відводилась для організації тимчасової автостоянки для зберігання транспортних засобів індивідуальних власників.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції від 03 червня 2026 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Шкабрій М.П. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Пояснив апеляційному суду, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ГБК «Строй-Авто» до Київської міської ради та скасовано рішення № 926/967 від 22 квітня 2021 року ІІ сесії ІХ скликання Київської міської ради «Про відмову у передачі гаражно-будівельному кооперативу «Строй-Авто» в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаражів на АДРЕСА_1 », зобов`язано Київську міську раду повторно розглянути заяву ГБК «Строй-Авто» від 04 березня 2020 року № 50005-004841711-031-06 та прийняти відповідне рішення з урахуванням вищевикладених висновків суду. Отже, на думку представника відповідачки, на даний час не завершилась процедура оформлення за ГБК «Строй-Авто» права оренди на земельну ділянку, а тому ухвалення рішення про знесення ОСОБА_1 гаража і повернення земельної ділянки позивачу є передчасним.
В судове засідання від 15 липня 2026 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Шкабрій М.П. не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином під розписку.
Представник Київської міської ради - Лаптєва О.В. у судовому засіданні заперечувала проти аргументів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.
Треті особи у справі та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає не в повній мірі.
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до рішення Київської міської ради від 21 квітня 2005 року № 298/2873 затверджено проект відведення земельної ділянки Голосіївській районній у місті Києва раді для будівництва бюветного комплексу на АДРЕСА_1 , передано Голосіївській районній у місті Києва раді в короткострокову оренду на 2 місяці земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва бюветного комплексу на АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.
Відповідно до рішення Київської міської ради від 12 липня 2012 року № 687/8024 зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва комплекси водопостачання на АДРЕСА_1 .
Згідно із довідкою ГБК «Строй-Авто» від 16 грудня 2016 року № 4 ОСОБА_1 є членом ГБК «Строй-Авто» та має гараж № НОМЕР_1 площею 12,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
ГБК «Строй-Авто» протягом 2019-2021 років звертався до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 80000000000:79:142:0083, площа - 0,7639 га, вид - права оренда, цільове використання - для експлуатації та обслуговування гаражів, натомість Департамент земельних ресурсів повертав зазначені документи для дооформлення.
Відповідно до рішення Київської міської ради від 22 квітня 2021 року № 926/967 відмовлено ГБК «Строй-авто» у передачі в оренду земельної ділянки площею 0,7639 га (кадастровий номер 8000000000:79:142:0083) для експлуатації та обслуговування гаражів (код КВЦПЗ 02.06. - для колективного гаражного будівництва) по АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, заява ДЦ від 04 березня 2020 року № 50005-004841711-031-03, справа 583939005).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна майно від 18 вересня 2023 року № 347004245 вбачається, що державним реєстратором Київської філії КП «Центр реєстраційних послуг» Скляренком О.М. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 в ГБК «Строй-Авто» загальною площею 12,2 кв. м, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Деміївська, буд. 35-37, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 34256120 від 14 березня 2017 року; документи, подані для державної реєстрації: довідка серія та номер 4, видавник ГБК «Строй-Авто».
Згідно з даними реєстрових книг КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» у АДРЕСА_1 , об`єкти нерухомого майна на праві власності не реєструвались (зокрема і гаражі), що підтверджується листом комунального підприємства від 17 жовтня 2023 року № 062/14-13575 (И-2023).
Відповідно до листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09 листопада 2023 року у реєстрі адрес міста Києва, який ведеться Департаментом згідно з Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженими рішенням Київської міської ради від 22 травня 2013 року № 337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києва», відсутні відомості про документи щодо присвоєння або зміни об`єктам нерухомого майна адреси: АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28 квітня 2023 року під час проведення моніторингу об`єктів нерухомого майна, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва було виявлено, що за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради за адресою: м. Київ, вул. Деміївська, 35-37, зареєстровано бюветний комплекс (реєстраційний номер об`єкт нерухомого майна 219466858000). В той же час, за цією самою адресою за низкою фізичних осіб зареєстровано право приватної власності на гаражі.
Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 38720662 від 17 липня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано бюветний комплекс (опис: камера насосної станції - літ. «Д», загальною площею 17,6 кв. м, рік побудови - 2004; альтанка - літ. «К», загальною площею 7,8 кв. м, рік побудови - 2004, підстави внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 54600493 від 16 жовтня 2020 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвієнко М.Г.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12 серпня 2024 року сформована та зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - 02.06 для колективного гаражного будівництва.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна № 395463255 від 18 вересня 2024 року за вказаними параметрами запиту (земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083) у державному реєстрі речових прав відомості відсутні.
Згідно акта від 11 вересня 2024 року № ДК/204-АО/2024 обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 по АДРЕСА_1 встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розміщується гаражний авто кооператив.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який ідентифікується як гараж загальною площею 12,2 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гараж НОМЕР_1 , перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ГБК «Строй-Авто» для експлуатації та обслуговування гаражів на АДРЕСА_1 розроблений КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» на підставі клопотання ГБК «Строй-Авто» до Київської міської ради від 14 квітня 2017 року № К-29805, договору на виконання робіт та листа повідомлення про використання права мовчазної згоди від 08 червня 2017 № 08/10229.
Отже, ГБК «Строй-Авто» в установленому порядку розроблено та погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 .
Проте за результатами розгляду проєкту землеустрою ГБК «Строй-Авто» від 04 березня 2020 року № 50005-004841711-031-03 Київською міською радою прийнято рішення від 22 квітня 2021 року № 926/967 про відмову у передачі ГБК «Строй-Авто» в оренду земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаражів у зв`язку з ненаданням посвідчених в установленому порядку копій документів щодо правового статусу всіх об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.
Відомості про те, що з ГБК «Строй-Авто» укладались договори оренди спірної земельної ділянки відсутні.
Встановивши, що Київська міська рада не приймала рішень про передачу у користування чи у власність земельної ділянки і на користь ОСОБА_1 , суд вважав, що нерухоме майно, а саме гараж № НОМЕР_1 , право власності на який зареєстроване за відповідачкою, є самочинним будівництвом, оскільки збудоване на земельній ділянці, яка для вказаної мети (під забудову) не відводилась.
Суд першої інстанції зазначив, що реєстрація за ОСОБА_1 права власності на майно площею 12,2 кв. м (з відкриттям розділу) відповідно до рішення державного реєстратора від 14 березня 2017 року за № 34256120 здійснена на підставі довідки ГБК «Строй-Авто» № 4, згідно з якою ОСОБА_1 є членом ГБК «Строй-Авто» та має гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак довідка ГБК «Строй-Авто» № 4 від 16 грудня 2016 року не є підставою виникнення права власності, оскільки не породжує право власності.
Оскільки Київська міська рада не приймала рішення про передачу земельної ділянки в користування під будівництво ні ОСОБА_1 , ні ГБК «Строй-Авто», то у відповідачки відсутнє право забудови земельної ділянки, тому гараж № НОМЕР_1 , що розташований по вул. Деміївській, 35-37 у м. Києві, є самочинним будівництвом, а здійснення державної реєстрації прав не нерухоме майно не змінює правовий статус нерухомості, яка самочинно збудована.
Оцінюючи вказані висновки районного суду та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Щодо позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див., зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17).
Звертаючись до суду з позовом, Київська міська рада зазначала, що ОСОБА_1 незаконно зареєструвала за собою право власності на гараж, що знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності, оскільки рада жодних рішень щодо передачі спірної земельної ділянки під будівництво відповідачці у власність чи користування не приймала, у зв`язку з чим просила скасувати рішення державного реєстратора Київської філії КП «Центр реєстраційних послуг» Скляренка О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 березня 2017 року № 34256120 про державну реєстрацію права власності на спірний гараж за ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Частиною другою статті 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
У разі, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23).
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію про те, що позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсними свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку зі здійсненням самочинного будівництва, є неефективними способами захисту (постанови Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19, від 02 червня 2021 року у справі № 509/11/17, від 09 листопада 2022 року у справі №2-325/11, від 24 березня 2021 року у справі №200/2192/18, від 21 вересня 2022 року у справі №461/3490/18 та від 30 вересня 2022 року у справі №201/2471/20).
У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 зазначено, що належним способом захисту прав власності Львівської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови […].
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Київської міської ради про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності  ОСОБА_1  на спірний об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права власності відповідачки на гаражний бокс, не є належним (ефективним) способом захисту порушених прав власника землі -територіальної громади м. Києва, а тому в суду першої інстанції не було підстав задовольняти позов в означеній частині.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 рокув частині задоволення позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 проскасування рішення державного реєстратора Київської філії КП «Центр реєстраційних послуг» Скляренка О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 березня 2017 року № 34256120 за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:79:142:0083 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на цей об`єкт, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Щодо позовних вимог про зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва та повернути земельну ділянку з приведенням її у придатний для використання стан
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання щодо регулювання земельних відносин.
Пунктом 2 статті 22 Закону Україну «Про столицю України - місто-герой Київ» у зв`язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право встановлювати порядок утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.
Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Відповідно до статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.
Розпорядження землями комунальної власності м. Києва, у тому числі, надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до статті 9 ЗК України відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.
Відповідно до пункту «а» частини другої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).
Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці.
Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на будівлю набуває лише той, хто має речове право на землю.
Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі.
Положеннями статті першої Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
За змістом статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Відповідно до постанов Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 301/1460/18-ц та від 21 березня 2018 року у справі № 509/1784/17, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зазначено, що у силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).
Отже, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (див. постанови Верховного Суду: від 20 жовтня 2020 року у справі № 569/21350/18, від 22 лютого 2022 року у справі № 203/5561/16.
При цьому знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.
З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу та статті 212 ЗК України, вимога про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із приведенням її у попередній стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.
Відповідно до частин першої, другої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав на земельні ділянки здійснюється, серед іншого і шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Отже, особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.
Судова практика у цій категорії справ є сталою та сформованою, а відмінність залежить лише від доказування.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
Суд першої інстанції вірно встановив, що земельна ділянка, на якій розташований гараж площею 12,2 кв. м, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, а також, що в матеріалах справи відсутні докази на доведення правомірності будівництва ОСОБА_1 гаража на землях комунальної власності.
Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги на спростування цих висновків суду, з огляду на таке.
Так, представник відповідачки - адвокат Шкабрій М.П. посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 102 від 06 лютого 1984 року було вирішено:
1. Відвести Київській міській раді Республіканського добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» земельні ділянки для влаштування відкритих платних автостоянок в межах, визначених ГоловАПУ виконкому міськради, після попереднього погодження генеральних планів цих ділянок, згідно з додатком.
2. Київській міській раді Республіканського добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» згідно з рішенням виконкому міськради від 17 лютого 1983 року № 215 замовити Головкиївпроекту проекти відкритих платних автостоянок.
3. Зобов`язати забудовника: виконати умови архітектурно-планувального завдання ГоловАПУ виконкому міськради, дозвіл на будівництво та відведення земельних ділянок одержати після погодження проекту в ГоловАПу виконкому міськради, міськдержсанепідстанції та затвердження проектно-кошторисної документації Київською міською організацією Республіканського добровільного товариства «Автомотолюбитель».
В додатку № 1 до вказаного рішення зазначений перелік земельних ділянок, на яких Київській міській організації добровільного товариства «Автомотолюбитель» дозволяється будівництво відкритих платних автостоянок, зокрема у Московському районі зазначено адресу вул. Деміївська, 35 із приміткою: тимчасове розміщення.
Також стороною відповідачки додано до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Київської міської ради № 849 від 11 вересня 1989 року, відповідно до якого виконавчий комітет Київської міської ради вирішив прийняти пропозиції Головного управління архітектури і містобудування виконкому міськради, погоджені з райвиконкомами про відведення земельних ділянок підприємствам, установам і організаціям для будівництва об`єктів згідно з додатками 1-9.
Як вбачається із додатку 5, він містить перелік підприємств, установ і організацій, яким відводяться земельні ділянки по Московському району. З цього додатку видно, що виконкому Московської районної ради народних депутатів відводиться земельна ділянка для перенесення автостоянки № 27 з вул. Червоноармійської на Деміївську площу близько 0,1 га за рахунок земель міської забудови. Умовою виділення зазначено виконання умов архітектурно-планувального завдання Головного управління архітектури і містобудування виконкому міськради та технічних умов експлуатації, організації та приєднання до інженерних мереж. Будівництво буде здійснено за рахунок коштів Автомотолюбителів у 1989 році.
Проте колегія суддів звертає увагу на те, що вказані докази були подані представником відповідачки до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву. Адвокат Шкабрій М.П. двічі подавав відзив на позовну заяву разом із доказами і просив поновити строк на подання відзиву. Суд першої інстанції своїми протокольними ухвалами від 29 січня 2025 року та від 30 квітня 2025 року відмовляв у задоволенні клопотання адвоката Шкабрія М.П. про поновлення процесуального строку на подання відзиву. 
В доводах апеляційної скарги представник відповідачки не погоджувався з такими ухвалами суду, вважаючи це проявом надмірного формалізму з боку суду. Однак колегія суддів з такими доводами скаржника не погоджується.
Із матеріалів справи вбачається, що позовна заява була надіслана на адресу відповідачки ОСОБА_1 і повернулась без вручення за відсутністю отримувача за вказаною адресою.
Представник відповідачки - адвокат Шкабрій М.П. отримав копію позовної заяви та ухвалу про відкриття провадження у справі безпосередньо в суді 19 вересня 2024 року. Отже 15-денний строк на подання відзиву, який був встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, розпочав свій перебіг 20 вересня 2024 року та закінчився 04 жовтня 2024 року. 
Водночас відзив на позовну заяву адвокат Шкабрій М.П. подав лише в судовому засіданні, яке відбулось 29 січня 2025 року. Суд першої інстанції, залишаючи цей відзив без розгляду, правомірно виходив з того, що представником не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку на подання відзиву.
В судовому засіданні, яке відбулось 30 квітня 2025 року, адвокат Шкабрій М.П. повторно заявив клопотання про поновлення стоку на подання відзиву, але в задоволенні цього клопотання судом також було відмовлено з аналогічних підстав.
Суд апеляційної інстанції вважає, що в доводах апеляційної скарги не міститься достатнього обґрунтування неправильності висновків суду першої інстанції в частині відмови у поновленні процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву і доказів. З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для того, що брати до уваги наведені вище рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів і оцінювати їх в якості доказів.
Встановивши обставини справи на підставі досліджених доказів і визначивши відповідні правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права і дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявними у справі доказами доведено, що гаражний бокс площею 12,2 кв. м є самочинним будівництвом, оскільки земельна ділянка у встановленому законом порядку не відводилась ні гаражному кооперативу, ні самій ОСОБА_1 , а реєстрація права власності на самочинне збудоване майно не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на даний час процес оформлення земельної ділянки не завершено та триває, не спростовує правильність висновків суду. Будівництво на земельній ділянці може розпочатись лише після відведення цієї земельної ділянки у встановленому законом порядку для цієї мети, а не навпаки. Отже, оскільки земельна ділянка не була відведена ні ГБК «Строй-Авто», ні ОСОБА_1 , збудований на ній гаражний бокс є самочинним будівництвом, яке підлягає знесенню.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2026 рок у справі № 758/3718/20 за подібних фактичних обставин.
Отже, задовольняючи позовні вимоги, Київської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва, та повернути їй земельну ділянку під зазначеним об`єктом нерухомого майна, орієнтовною площею 12,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із приведенням її у придатний для використання стан, суд першої інстанції в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року в частині задоволення позовних вимог Київської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 знести об`єкт самочинного будівництва - гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 12,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000) та повернути Київській міській раді земельну ділянку під гаражем № НОМЕР_1 , загальною площею 12,2 кв. м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Деміївська, 35-37, у межах земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:142:0083 із приведенням її у придатний для використання стан, слід залишити без змін.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року в частині задоволення позовних вимог Київської міської ради про скасування рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Скляренка Олексія Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 березня 2017 року № 34256120 за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в межах земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:79:142:0083 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1195452480000), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на цей об`єкт скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 липня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній