Великоолександрівський районний суд Херсонської області 

Справа № 650/7032/25
Провадження № 2/650/646/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2026року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі: 
головуючого - судді Хомик І.І.,
за участі секретаря – Дорошенко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України,-
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_2 , звернулась до Великоолександрівського районного суду Херсонської області із позовом до російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України.
Свої вимоги позивача мотивував тим, що 05 квітня 2022 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації, під час бойових дій у Херсонській області, Бериславському районі, поблизу села Мар`ївка, сина позивачки ОСОБА_3 було вбито. Смерть настала від вогнепального ураження, спричиненого діями військовослужбовців держави-агресора.
Внаслідок смерті сина позивачка відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, вона назавжди втратила сина та втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування.
Важка втрата не дає можливості нормально спілкуватись з оточуючими та підтримувати нормальний спосіб соціального життя. Діями відповідача позивачу, завдано як матері, непоправну моральну шкоду.
З урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань, істотності порушення її конституційних прав, неможливості їх поновлення, умисного характеру дій відповідача, позивачка оцінила моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн, яку просить стягнути з відповідача на її користь.
Ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 03 грудня 2025 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить оголошення на веб-сайті «Судова влада». 
При цьому, суд не мав змоги повідомити відповідача про розгляд цієї справи дипломатичними каналами, оскільки дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією на час розгляду цієї справи розірвано. Також суд позбавлений можливості безпосередньо повідомляти відповідальний орган державної влади рф про розгляд цієї справи через запроваджений санкційний режим та відсутність поштового сполучення між Україною та рф.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З огляду на усе зазначене вище та зважаючи на релевантну практику Європейського суду з прав людини, суд констатує, що відповідач був належним чином повідомлений та обізнаний про розгляд цієї справи, мав реальну можливість та був зобов`язаний ознайомитись із змістом позовної заяви та доказами, якими обґрунтовуються позовні вимоги, мав можливість слідкувати за станом розгляду справи та ознайомитись зі змістом постановлених по ній ухвал.
Однак, відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, правом надання відзиву на позов не скористався, до засідання суду не прибув, про причини відсутності не повідомив. Жодних пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило.
Оскільки відповідачем у цій справі є російська федерація, тобто держава, суд враховує реальну можливість відповідача призначити уповноваженого представника для участі у цій справі та забезпечити його прибуття у відповідні судові засідання у цій справі, а також забезпечити підготовку цим представником належним чином оформлених заяв по суті цієї справи, якою відповідач свідомо не скористався. Також, відповідач не заперечував проти розгляду судом цієї справи, будучи про неї обізнаним, на необхідності застосування судом будь-яких обмежень та/або імунітетів не наголошував, що свідчить про згоду відповідача на розгляд цієї справи.
За інформацією Міністерства закордонних справ України 24.02.2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території росії та діяльність її дипломатичних установ на території України, зупинено. Комунікація МЗС з органами влади рф за посередництва третіх держав також не здійснюється. 
Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 року з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права. 
Відтак, у зв`язку з військовою агресією рф суд був позбавлений можливості здійснювати повідомлення відповідача про розгляд даної справи засобами поштового зв`язку та звернутися до суду держави-відповідача з судовим дорученням про вручення документів, за виключенням через сайт судової влади. 
Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 викладено правову позицію, відповідно до якої у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. При цьому зазначено, що оскільки вчинення російською федерацією з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, російська федерація заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни, немає. А отже, і направляти до посольства цієї країни запит на згоду про участь у справі і зупиняти провадження у справі до отримання відповіді від російської федерації або повідомлення про вручення такого запиту, не потрібно.
Таким чином, суд доходить до висновку про можливість розгляду цієї справи за відсутності відповідача та про необхідність її вирішення за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
В ході розгляду справи судом встановлено, свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 12 липня 2022 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, актовий запис №471, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 з дошлюбного « ОСОБА_5 ».
Що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05.04.2022 Металургійним відділом державній реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Позивач є матір`ю померлого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 12 липня 2022 року.
Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть № 898 від 04.04.2022 р., виданим Дніпропетровським обласним бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_3 , помер в селі Мар`ївка Бериславського району Херсонської області, причина смерті: ушкодження внаслідок військових передбачених законом та воєнних операцій. 
Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач ОСОБА_1 , як на підстави позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначила, що внаслідок смерті сина ОСОБА_3 , відчуває безперервний, невгамовний душевний біль та страждання, назавжди втратив сина та душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування.
Відповідно до статті 28 Загальної декларації прав людини, кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.
У статті 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації.
Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (стаття 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19.12.2016).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України`збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Силові дії російської федерації, що тривають з 20.02.2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974 року.
Крім того, 12.04.2014 Радою національної безпеки України було прийнято рішення про початок антитерористичної операції, яка тривала з 14.04.2014 до 30.04.2018. Після антитерористичної організації на сході України була введена операція Об`єднаних сил.
Положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» №2217-ІХ від 21.04.2022 року відзначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне вторгнення на суверенну територію України, крім того, визначено, що російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.
Наслідком саме збройної агресії російської федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами частини третьої статті 82 ЦПК України), стала окупація частини території України.
Згідно з частиною дев`ятою статті 5Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.
За приписами частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, на підставі частини четвертої статті 263ЦПК України при розгляді справи судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.05.2022 року №760/17232/20-ц (61-15925 св 21), згідно яких, визначаючи, чи поширюється на російську федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається, Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; - передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; - вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; - національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту).
Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України».
Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.
З врахуванням викладеного, суд констатує, що російська федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди.
Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи, тим самим, у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема, й російською федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.
Оскільки вчинення російською федерацією з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, російська федерація заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету вказаної країни на цей час немає.
Способи захисту цивільних прав визначені статтею 16 ЦК України.
Пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з частиною другою статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Як зазначено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21): «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування, за яким: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи при рівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості, що зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61/1132св22).
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди.
Разом з тим, з огляду на мету інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Статтею17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Також, Європейський суд з прав людини в п.37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна і констатується судом.
В пункті10постанови Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування.
Беззаперечним, на переконання суду, є той факт, що причиною смерті ОСОБА_3 , є вогнепальне поранення, з боку збройної агресії російської федерації.
Крім того, щодо практики Європейського суду в частині визначення розміру моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, підпункт 15 пункту 3 цих Правил, установлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який уважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Конвенцією порушення.
Так, позивачем розмір моральної шкоди визначено в сумі 2 000 000 грн, в свою чергу, розмір моральної шкоди суд визначає з урахуванням роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за якими, факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих в`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З огляду на викладене вище, виходячи з заявлених позивачем підстав позову, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення моральної шкоди її неповнолітньому сину, яка полягає у безперервних моральних стражданнях, переживаннях, втратою душевного спокою, викликаних втратою батька, який помер ОСОБА_3 , причиною смерті якого стало поранення, враховуючи також тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань та переживань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач, у зв`язку із втратою близької людини, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, та дотриманням принципу розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, та відповідно, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2000000,00 грн.
Згідно з пунктом 22 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно, на підставі чого судовий збір за ставками судового збору, визначеного Законом України «Про судовий збір» стягується з відповідача в дохід держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 23,1167,1173,1174 ЦК України, керуючись ст. ст.2,12,13,76,81,82,258,259,263-265 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до російської федерації в особі Міністерства юстиції російської федерації, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України – задовольнити.
Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 суму спричинених збитків, що виникли внаслідок російської збройної агресії на території України, в розмірі 2000000 грн. 00 коп. 
Стягнути з російської федерації в особі уряду російської федерації на користь держави Україна судовий збір у розмірі 30 000 грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя   Ірина ХОМИК