Справа № 526/2317/26
Провадження № 2-о/526/71/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судових засідань Павленко Т.І.
адвоката Собко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу №526/2317/26 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на території іноземної держави, заінтересована особа: Гадяцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
з участю представника заінтересованої особи: Афанасенкової О.М.

в с т а н о в и в:

16 липня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Саратов, Саратовської області російської федерації.
Представник заявника - адвокат Собко О.О. заяву ОСОБА_1 підтримав, суду пояснив, що заявник не має можливості скористатися правом на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Саратов, Саратовської області, російської федерації, оскільки документи про смерть, видані російською федерацією, неможливо легалізувати через розірвання дипломатичних зв`язків з рф. В зв`язку з цим нотаріуси відмовляють у відкритті спадщини. Просив встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Качаново, Гадяцького району, Полтавської області, місцем смерті якої є м. Саратов, російської федерації, а дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Представник заінтересованої особи - ОСОБА_3 суду пояснила, що повторно витребувати свідоцтво про смерть з органів державної реєстрації актів цивільного стану російської федерації згідно Конвенції про правову допомого і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені Держав - членів Співдружності Незалежних Держав у м. Мінську 22 січня 1993 року не має можливості в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними. З прийняттям Закону України від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року та Протоколу до неї у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, втратили силу з 29.12.2003. Разом з цим зазначила, що свідоцтво про смерть, видане у 2009 році, не підлягає легалізації.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.10.2006 ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким земельну ділянку (пай) площею – 3,21 га, розташовану в с.Качаново Гадяцького району, Полтавської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ПЛ № - 234494, виданого Гадяцькою районною державною адміністрацією від 02.08.2005 заповіла ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Саратов, Саратовської області, російської федерації ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Спеціалізованим відділом реєстрації актів цивільного стану смерті по м. Саратову Управлінні по справах запису актів цивільного стану Уряду Саратовської області, а/з НОМЕР_1 .
Гадяцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_1 своїм листом роз`яснив, що на теперішній час порядок отримання документів про державну реєстрацію актів цивільного стану з території російської федерації законодавством не врегульовано.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У частинах третій – четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.
Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545.
Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.
Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦС можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305–309 ЦПК України).
Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що положення ЦПК України не передбачають подачі заявником заяви про встановлення факту смерті громадянина України на території іноземної держави та не містять порядку їх розгляду.
Судом встановлено, що факт реєстрації смерті ОСОБА_2 зареєстрований відповідним уповноваженим державним органом рф 3 грудня 2009 року.
У той період діяла Мінська конвенція 1993 року (Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах). Згідно з нею, документи, видані офіційними органами однієї держави-учасниці (у тому числі рф), приймаються на території іншої держави (України) без будь-якого спеціального посвідчення, такого як апостиль чи консульська легалізація. Документи з росії, видані станом на 2009 рік, за загальним правилом не потребують легалізації для використання в Україні, вони вважаються законними в момент їх видачі і продовжують визнаватися зараз.
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами - членами СНД (зокрема, Україною і РФ) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з рф та білоруссю. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих в зазначених країнах, незалежно від дати їх видачі (посвідчення).
З дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з рф та білоруссю до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України, застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року №2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з рф та республікою білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою, або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції, за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Отже, під час воєнного стану та протягом шести місяців після його закінчення, документи на території України приймаються без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Тобто документи видані на території російської федерації до 24.02.2022 року, наразі приймаються в Україні без апостиля. Документи, видані після 24.02.2022 року для використання в Україні мають містити апостиль.
Таким чином, станом на день розгляду справи свідоцтво про смерть, видане на території рф, не потребує будь-якої легалізації.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 1 статті 76, частина 1 статті 77 та статті 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Саратов, Саратовської області, російської федерації. Свідоцтво видано уповноваженим органом російської ведерації.
Станом на день розгляду заяви свідоцтво про смерть, копія якого наявна у заявника, видане на території російської федерації 03.12.2009 року, тобто до зупинення дії Конвенції від 22.01.1993 року та Протоколу від 28.03.1997 року, не потребує будь-якої легалізації. Свідоцтво видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої померла ОСОБА_2 , містить необхідні реквізити, в силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04.02.2023 року №107 не потребує засвідчення апостилем та подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23, від 24 грудня
2024 року у справі № 387/228/24, від 02 липня 2025 року у справі № 186/227/24, у справі №307/3991/23 від 15 липня 2025 року та інших.
За наведених обставин суд приходить висновку про відсутність підстав для встановлення факту смерті в судовому порядку, оскільки смерть ОСОБА_2 вже підтверджена відповідним свідоцтвом про смерть.
У той же час, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику та її представнику можливість звернутися до суду із заявою про встановлення факту реєстрації смерті, яка настала на території іноземної держави - рф.
Керуючись ст.315-316 ЦПК суд 

в и р і ш и в: 

- заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на території іноземної держави, заінтересована особа: Гадяцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін:
Заявник – ОСОБА_1 , місце проживання – АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2 .
Заінтересована особа: Гадяцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, місцезнаходження – вул. Полтавська,13, м. Гадяч, Полтавська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 22547874.
Повний текст рішення виготовлено 20 липня 2026 року о 15 год.

Головуюча: Л. В. Максименко