Справа № 630/515/26
Провадження № 2/630/455/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2026 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді    Сухорукова І.М.,
за участю секретаря    Дубрової А.І.,
представника позивача Санжаровського С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Люботин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,
УСТАНОВИВ :
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, у якому просила:
-встановити факт, що позивачка постійно проживала разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 08 травня 2010 року.
-визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, кадастровий номер 6311200000:33:002:0040, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
-визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0287 га, кадастровий номер 6311200000:33:002:0048, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обгрунтування позову зазначив, що позивачка у 29.12.2004 року уклала зі своєю матір`ю ОСОБА_2 нотаріально посвідчений договір довічного утримання, на підставі якого отримала у власність належний матері будинок за адресою АДРЕСА_1 . Також, її матері належали на праві власності дві земельні ділянки за цією ж адресою площею 0,1000 га, кадастровий номер 6311200000:33:002:0040 та площею 0,0287 га, кадастровий номер 6311200000:33:002:0048, які були виділені для обслуговування будинка та ведення господарства. Але при укладенні договору довічного утримання сторони не внесли у договір ці земельні ділянки. Позивачка виконала умови довічного утримання, для чого фактично проживала в будинку за вказаною адресою разом із матір`ю, не змінюючи свого місця реєстрації у смт Пісочин. Позивачка жила та доглядала матір до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого продовжила жити у вказаному будинку у м.Люботин та користуватися як будинком, так і земельними ділянками за цією адресою, та вважала, що прийняла земельні ділянки у спадщину. У 2026 році позивачка для приведення документів на нерухоме майно звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину у виді земельних ділянок, та отримала відмову у отриманні свідоцтва із посиланням на те, що вона не була зареєстрвоана разом зі спадкодавицею на момент відкриття спадщини.
Ухвалою від 30 січня 2026 року було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено у загальному порядку. Позов підсудний Люботинському міському суду Харківської області за місцезнаходженням нерухомого майна.
Ухвалою від 08 червня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано докази з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області.
Ухвалою від 08 червня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Представник відповідача Люботинської міської ради 22.05.2026 подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, де просив розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. 
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч.ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторонни користуються рівними процесуальними правами.
Відповідно до ст.76, ч.ч.1,2,3 ст.77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За ч.ч.1,5,6 ст.81,ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд, дослідивши докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Люботин, згідно до паспорта громадянки України, та зареєстрована з 01.12.1987 року за адресою АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » внаслідок укладення шлюбу із ОСОБА_5 01.09.1975 року, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Люботин, є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22.12.2004 уклали нотаріально посвідчений договір довічного утримання, згідно до якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 належний їй житловий будинок АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 зобов`язувалася довічно утримувати ОСОБА_7 , надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Право власності на підстав даного догвоору на вказаний будинок було зареєстровано 31.12.2004 року.
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Люботин у віці 81 рік, згідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_3 .
Станом на 06.03.2026 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 . Щодо даного будинку існувало обтяження на підставі договору довічного утримання, яке припинене у зв`язку з виконанням цього договору.
Відповідно до технічного паспорту від 11.02.2026 на житловий будинок АДРЕСА_1 , даний будинок розташований на прибудинковій території з двох земельних ділянок, на яких розташовані будівлі та господарські споруди: житловий будинок, прибудова, веранда, погріб, сарай, вбиральня, навіс, альтанка, душ, свердловина, вигрібна яма, огорожа.
Рішенням Люботинської міської ради №66/XVII від 18.03.2004, ОСОБА_2 було передано безоплатно у власність земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0287 га та 0,1000 га.
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХР №084236, ОСОБА_2 на підставі рішення Люботинської міської ради від 18.03.2004 №66/XVII належить на праві власності земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0287 га кадастровий номер 6311200000:33:002:0048 для ведення особистого селянського господарства. 
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку ХР №084235, ОСОБА_2 на підставі рішення Люботинської міської ради від 18.03.2004 №66/XVII належить на праві власності земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га кадастровий номер 6311200000:33:002:0040 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.
Згідно до плану встановлених меж земельних ділянок, а також технічного паспорту, земельні ділянки 0,0287 га та 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 – є суміжними. 
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на даний час відсутні записи про право власності на земельні ділянки кадастровий номер 6311200000:33:002:004 та 6311200000:33:002:0048.
10 лютого 2026 року державним нотаріусом Харківської державної нотаріальної контори Харківської області Радіоновою Т.І. було розглянуто заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом на земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , після смерті її матері ОСОБА_2 . За наслідками розгляду заяви винесено постанову №66 від 10.02.2026, якою у видачі свідоцтва відмовлено, посилаючись на те, що спадкоємиця разом зі спадкодавицею зареєстрована не була, та відсутні документи, які б свідчили про фактичне прийняття нею спадщини. Також, зазначено, що інших заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надходило.
Згідно до акту ОСН «Оберіг» від 06.03.2026, завіреного печаткою канцелярії Виконавчого комітету ЛМР, ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_2 проживала постійно з нею разом за адресою АДРЕСА_1 .
Також, згідно до акту голови ОСН «Оберіг» від 06.03.2026, ОСОБА_1 постійно мешкала разом з її матір`ю ОСОБА_2 , яка була людиною похилого віку, за адресою АДРЕСА_1 , допомагала їй та вела спільне господарство. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 продовжила проживати зі своєю сім`єю за вказаною адресою, та до цього часу обробляє земельні ділянки та сплачує комунальні послуги.
Згідно наявних у позивачки документів, ОСОБА_1 у 2012 році сплачувала земельний податок за земельні ділянки загальною площею 0,1287 га за адресою АДРЕСА_1 , також, вона сплачувала комунальні послуги за цією адресою у 2010, 2011, 2012, 2014, 2022, 2023, 2024, 2025 роках.
Згідно до відповіді Харківської державної нотаріальної контори Харківської області від 16.06.2026, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у шестимісячний строк ніхто із заявами про прийняття спадщини не звертався, свідоцтва про право власності на спадщину у період з 2010 по 2026 роки нікому не видавалися. Заповітів не виявлено.
Оцінивши вказані докази, суд бере до уваги наступні норми права.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно приписів п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із її матір`ю ОСОБА_2 на час смерті матері у вказаному домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , підтверджується актами ОСН «Обергі», сплатою комунальних послуг за даною адресою у 2010 році, а також фактом виконання нею договору довічного утримання матері, предметом якого був будинок за вказаною адресою, за умова якого позивачка повинна була забезпечувати й догляд матері, яка на той час була людиною похилого віку. Окрім того, внаслідок виконання договору довічного утримання у власність позивачки перейшов житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що розташований за тією самою адресою, що і належні померлій ОСОБА_2 земельні ділянки (які стосуються даного житлового будинку). Користування вказаним житловим будинком нерозривно пов`язане із користування земельних ділянок, виділених для його обслуговування.
Суд вважає, що вимога про встановлення факту постійного спільного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 на час відкриття спадщини у належному їй домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню, оскільки даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та породжує юридичні наслідки, так як встановлення зазначеного факту необхідно позивачу для підтвердження того, що вона фактично прийняла спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавиці ОСОБА_2 шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та фактичного прийняття спадщини.
При цьому, суд бере до уваги, що з моменту смерті спадкодавця сплинуло майже 16 років, і Люботинська міська рада, що представляє територіальну громаду, не має претензій на спадкове нерухоме майно у вигляді земельних ділянок, пов`язаних із належним позивачці житловим будинком, та не заперечувала проти задоволення позову.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 
Місцем відкриття спадщини відповідно ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.
Згідно ч.1,2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 
Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 
За частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 на праві власності належали дві земельні ділянки кадастрові номери 6311200000:33:002:004 та 6311200000:33:002:0048 загальною площею 0,1287 га за адресою АДРЕСА_1 .
Дочка ОСОБА_2 – позивачка ОСОБА_1 , будучи зареєстрованою у смт Пісочин Харківського р-ну, Харківської області, виконуючи довічне утримання матері, постійно проживала із нею за адресою у АДРЕСА_1 , до смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 , та продовжила жити у цьому будинку після її смерті до цього часу, тобто прийняла спадщину у вигляді земельних ділянок за цією адресою, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, бо постійно мешкала разом з матір`ю у вищезазначеному домоволодінні на час її смерті і не відмовилася від спадщини. 
Окрім того, ще до смерті спадкодавці, житловий будинок, розташований на належних матері земельних ділянках за адресою АДРЕСА_1 , перейшов у власність позивачки за договором довічного утримання з 2004 року, що також підтверджує постійне користування та утримання позивачкою як будинку так і земельних ділянок за даною адресою.
До нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини за ОСОБА_2 ніхто, окрім позивачки, не звертався, заповіту спадкодавець не залишав, спадкова справа не заводилася. 
Право власності на вказані земельні ділянки до цього часу з 2004 року ніхто не переоформлював і згідно вказаних вище державних актів ХР 084236 та ХР 084235, право власності залишається за ОСОБА_2 .
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
У даному випадку позивачка позбавлена можливості оформити право власності у нотареальному порядку.
Судом встановлено, що позасудовий порядок захисту прав ОСОБА_1 у даному випадку є неможливим.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17.
Надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає доведеним обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 - підлягають задоволенню.
Оскільки позивач не наполягає на стягненні з відповідача суми сплаченого судового збору передбаченого ст.141 ЦПК України, суд такі витрати не стягує.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 259, 263, 264, 293, 315, 273 ЦПК України, ст. ст.29, 1217, 1218, 1221, 1264, 1266, 1268, 1270 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Люботинської міської ради Харківської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом – задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 08 травня 2010 року.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1000 га, кадастровий номер 6311200000:33:002:0040, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0287 га, кадастровий номер 6311200000:33:002:0048, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони по справі:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ;
відповідач: Люботинська міська рада Харківської області, ЄДРПОУ 04058717, Харківська обл., м. Люботин, вул. Слобожанська, буд.26.

Суддя І.М. Сухоруков